ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/8026/21		
Провадження № 22-ц/821/21/25		
категорія: 302070000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря - Глущенко І. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у складі: головуючого судді Романенко В. А., повний текст рішення складено 01 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

21 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,0763 га, розташованої у АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР 24-1-1552 від 13 серпня 1998 року. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Зазначає, що її сусідом є ОСОБА_1 , власник земельної ділянки площею 0,064 га, розташованої у АДРЕСА_1 , згідно договору дарування від 15.02.2018. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Між сторонами існує тривалий спір щодо меж земельних ділянок, які належать їм на праві приватної власності.
Так, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року у справі № 712/14615/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод при будівництві паркану між земельними ділянками задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у будівництві нового паркану на місці старого паркану, який було збудовано у 1984 році між земельними ділянками в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
09 лютого 2021 року Верховний Суд виніс постанову, якою рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року, додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 липня 2020 року залишив без змін.
У квітні 2021 року відповідач побудував новий паркан між ділянками позивача та відповідача.
При цьому, відповідач при встановленні металевого паркану з бетонним фундаментом, на межі двох суміжних земельних ділянок, самовільно перемістив межу вглиб її приватної території та здійснив будівництво паркану на її земельній ділянці.
Жодних погоджень при будівництві спірного паркану вона не давала.
Вона зверталась до відповідача з проханням про демонтаж незаконно збудованого паркану, однак відповідач на її прохання не реагує.
Згідно плану земельної ділянки, виконаного на замовлення позивача ФОП ОСОБА_3 відповідач порушив межові знаки та побудував паркан на її ділянці по АДРЕСА_1 , при цьому незаконно зайнявши 17 кв. м площі її земельної ділянки.
Просить зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,0763 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7110136700:03:005:0127 шляхом демонтажу паркану з бетонним фундаментом, що знаходиться на цій земельній ділянці із сторони земельної ділянки площею 0,064 га, розташованої у АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою шляхом зміни розташування паркану по межі земельної ділянки з кадастровим номером 7110136700:03:005:0127 у відповідності до Державного акту про право власності серії ЧР24-1552 від 03.08.1998.
В іншій частині відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що  аналіз наданих сторонами доказів у їх сукупності свідчить про те,  що задоволення позову, не  порушить прав  відповідача та  дозволить врегулювати довготривалий земельний спір між сторонами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

28 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим та неправомірним, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив апеляційний суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що після приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 і вже після втановлення нового паркану, земельна ділянка домоволодіння АДРЕСА_1 збільшилась у розмірах і площі.
Вказує, що ОСОБА_2 приватизувала земельну ділянку раніше, ніж його батько ОСОБА_4 03.08.1998, на підставі поданої до Черкаського міськвиконкому заяви, площею 763 кв. м, хоча у даній заяві просила передати їй у власність лише 750 кв. м. Тобто нею було приватизовано землі більше на 13 кв. м, аніж було передано та закріплено у користуванні за її домоволодінням.
В свою чергу, його покійний батько ОСОБА_4 теж подав заяву про приватизацію своєї земельної ділянки по домоволодінню АДРЕСА_2 . У даній заяві він просив міськвиконком передати йому у власність земельну ділянку площею 673 кв. м, однак, у власність йому було передано лише 640 кв. м. Тобто, ним було приватизовано земельну ділянку меншоою площею на 33 кв. м, аніж було передано та закріплено у користування за його домоволодінням.
Вважає, що суд повинен був встановити, як фактично стояв старий паркан на межі між ділянками, бо саме так звучить у резолютивній частині рішення у справі № 712/14615/19 «усунути перешкоди у зведенні нового паркану на місці старого», і під час розгляду справи він постійно доводив той факт, що будівництво нового паркану здійснено на місці старого.
Також зазначає, що позивач ОСОБА_2 добровільно виконувала рішення Соснівського районного с уду м. Черкаси від 02 червня 2020 року у справі № 712/14615/19, ще до відкриття виконавчого провадження, тобто була обізнана із судовим рішенням, яким її зобов`язано не чинити перешкоди у зведенні нового паркану на місці старого, а не він самовільно захопив у неї частину земельної ділянки.
Зауважує, що даний позов було подано після того, як він звів новий паркан, а виконавча служба завершила виконавче провадження.
Вважає, що при проведенні судової земельно-технічної експертизи не були враховані матеріали, які містяться в матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2024 року залишити без змін. 
Вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням та власним тлумаченням норм права.
Зазначає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин на нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні в матеріалах справи докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та обгрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР 24-1-1552 від 13 серпня 1998 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 762,9 кв. м. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1 а.с. 52-53).
У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 628574 від 29 січня 2008 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2007 № 4-40 п. 1.5 являвся власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 640 кв. м. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а.с. 137).
З Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 15.07.2021 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер 7110136700:03:005:0127 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0763 га Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а.с. 108). 
Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 15.07.2021 ОСОБА_1 з 15.02.2018 є власником земельної ділянки кадастровий номер 7110136700:03:005:0043 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 640 кв. м. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,064 га. Орган, що здійснив державну реєстрацію права (в державному реєстрі права) Перша черкаська державна нотаріальна контора, Черкаський міський нотаріальний округ) (т. 1 а.с. 110-111). 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод при будівництві паркану між земельними ділянками, задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 при будівництві нового паркану на місці старого паркану, який було збудовано в 1984 році, між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 206-209).
Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн (т. 1 а.с. 204-205).
Постановою Черкаського апеляційного суду від 29 липня 2020 року апеляційні скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Новіка В. І. залишено без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2020 року – залишено без змін (т. 1 а.с. 191-203).
Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року, додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 липня 2020 року залишено без змін (т. 1 а.с. 180-190).
Згідно акту державного виконаця від 09.06.2021 при виході за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що паркан на місці старого паркану, який був збудований в 1984 році між земельними ділянками № НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 побудовано без вчинення перешкод. Зобов`язання виконано в повному обсязі (т. 2 а.с. 88).
З відповіді ЦМУМЮ (м. Київ) вбачається, що 18.06.2021 завершено виконавче провадження № 65429148 з примусового виконання виконавчого листа № 712/4895/20 від 27.04.2021 про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 при будівництві нового паркану на місці старого паркану, який було збудовано в 1984 році, між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 87). 
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 712/8026/21 від 01.03.2023 № 212/22/331-333/23-23, складеного судовим експертом Черкаського відділення КНДІСЕ Шишкіним О. В., фактичне розташування паркану між земельною ділянкою, розташованою у АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 7110136700:03:005:0127) і земельною ділянкою розташованою у АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 7110136700:03:005:0043) державним актам земельних ділянок не відповідає.
В дослідницькій частині висновку експертом зазначено: «Паркан на спільній межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , який належить відповідачу ОСОБА_1 частково розміщено на земельній ділянці, що належить позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до Державного акту ЧР24-1552 від 03.08.1998. Частина земельної ділянки кадастровий номер 7110136700:03:005:0127 на якій розташовано (встановлено) відповідачем паркан займає площу 0.0008 га (8 кв.м.)…» (т. 2 а.с. 60-71).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до пунктів «г» та «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. 
Статтею 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
Згідно із ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Статтею 108 ЗК України визначено, що у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів.
Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 2, ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
В постанові Верховного Суду у справі № 369/1843/18 від 08 лютого 2023 року зазначено, що інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.
Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
В Постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року (справа № 599/340/16-ц) зазначено, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку(невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).
Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Верховний Суд у постанові від 15 травня 2025 року у справі № № 490/628/21 дійшов висновку, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
У цій справі встановлено, що між сторонами, як суміжними землекористувачами існує тривалий спір щодо меж земельних ділянок, зокрема і щодо зведення ОСОБА_1 нового паркану, що, на думку ОСОБА_2 , було здійснено із захопленням частини її земельної ділянки та завдає їй перешкод у користуванні її земельною ділянкою, без їх конкретизації.
Встановлено, що ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 0,0763 га, розташованої у АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР 24-1-1552 від 13 серпня 1998 року. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Сусідом позивача є ОСОБА_1 , власник земельної ділянки площею 0,064 га, кадастровий номер 7110136700:03:005:0043 розташованої у АДРЕСА_1 з 15.02.2018, що стверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 15.07.2021. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Орган, що здійснив державну реєстрацію права (в державному реєстрі права) Перша черкаська державна нотаріальна контора, Черкаський міський нотаріальний округ). 
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 29 липня 2020 року та постановою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 712/14615/19, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод при будівництву паркану між земельними ділянками задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод  ОСОБА_1 при будівництві нового паркану на місці старого паркану, який було збудовано в 1984 році, між земельними ділянками  АДРЕСА_1  та АДРЕСА_1 .
Із судових рішень, які набрали законної сили у справі № 712/14615/19, вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що існуючий з 1984 року паркан на межі її земельної ділянки із земельною ділянкою позивача був збудований повністю чи частково на її земельній ділянці, чи будівництво за рахунок позивача нового паркану на місці старого будь-яким чином порушує права відповідача.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2008 року судом першої інстанції було  встановлено, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 522 від 26 червня 1998 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 762,9 кв. м по АДРЕСА_1 та видано Державний акт на право приватної власності на землю.
ОСОБА_4 , батьку позивача, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 4-40 від 4 жовтня 2007 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 640 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .
Судом у 2008 році при вирішенні спору було встановлено, що на підставі прийнятих рішень виконавчим комітетом Черкаської міської ради про приватизацію обох земельних ділянок під час підготовки технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , межові знаки по границі землекористування не встановлювались, оскільки межі земельної ділянки в натурі збігалися з огорожею, поворотними точками межі є стовпи існуючої огорожі.
Отже, станом на час розгляду і вирішеня справи № 712/14615/20 та існування старого паркану межа земельної ділянки ОСОБА_1 збігалася із огорожею, поворотними точками межі є стовпи існуючої огорожі. 
Верховний Суд переглядаючи справу № 712/14615/20 дійшов висновку, що задоволення позову не порушить прав ОСОБА_2 , оскільки новий паркан буде побудовано на місці старого та повністю за кошти ОСОБА_1 .
Постановою про закінчення виконавчого провадження від 18.06.2021 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 712/4895/20 виданого 27.04.2021. При цьому матеріали справи не містять доказів її оскарження сторонами даного виконавчого провадження.
Звертаючись із даним позовом 21.07.2021, ОСОБА_2 наголошувала, що відповідач при встановленні металевого паркану з бетонним фундаментом, на межі двох суміжних земельних ділянок, самовільно перемістив межу вглиб її приватної території та здійснив будівництво паркану на її земельній ділянці.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що для висновків про порушення прав позивача визначенням меж сусідніх земельних ділянок мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності (користуванні) позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.
Підтвердження обставин накладення однієї земельної ділянки на іншу може бути відповідна земельно-технічна експертиза (постанови Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 372/2650/17 (провадження № 61-12760св19), від 15 вересня 2021 року у справі № 570/1721/20 (провадження № 61-10072св21), від 13 квітня 2022 року у справі № 738/46/20 (провадження № 61-5944св21), від 19 березня 2025 року у справі № 569/2168/23 (провадження № 61-14290св24)).
Основними завданнями земельно-технічної експертизи є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки; визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування); визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту (п. 6.1 глави 6 розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5).
В процесі розгляду даної справи ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.10.2021 була призначена судова земельно-технічна експертиза на вирішення якої поставлене питання:
«Чи відповідає фактичне розташування паркану між земельною ділянкою, розташованою у АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 7110136700:03:005:0127) і земельною ділянкою, розташованою у АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 7110136700:03:005:0043) державним актам земельних ділянках?».
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 712/8026/21 від 01.03.2023 № 212/22/331-333/23-23, складеного судовим експертом Черкаського відділення КНДІСЕ Шишкіним О. В., фактичне розташування паркану між земельною ділянкою, розташованою у АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 7110136700:03:005:0127) і земельною ділянкою розташованою у АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 7110136700:03:005:0043) державним актам земельних ділянок не відповідає.
В дослідницькій частині висновку експертом зазначено: «Паркан на спільній межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , який належить відповідачу ОСОБА_1 частково розміщено на земельній ділянці, що належить позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до державного акту ЧР24-1552 від 03.08.1998 року. Частина земельної ділянки кадастровий номер 7110136700:03:005:0127 на якій розташовано (встановлено) відповідачем паркан займає площу 0.0008 га (8 кв.м.)…»
Не погоджуючись з вказаною експертизою ОСОБА_1 було подано заперечення щодо результатів проведеної судової земельно-технічної експертизи, де також містилось клопотання про призначення у справі додаткової експертизи, проте дане клопотання не було вирішено судом першої інстанції.
Під час розгляду даної справи судом в судове засідання викликався старший судовий експерт ОСОБА_5 , однак останній в судове засідання не з`явився та не був допитаний в якості експерта, оскільки відповідно до листа в.о. завідувача Черкаського відділення КНДІСЕ Мамчук О. від 20.12.2023 № 1828/СВ-63-23/23, експерта ЧВ КНДІСЕ ОСОБА_5 увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації (наказ № 231к/тр від 28.09.2023).
Тобто поставити питання експерту щодо проведеної експертизи стало неможливим.
При цьому слід зазначити, що під час проведення вказаної експертизи досліджувалось виключно питанння щодо фактичного розташування паркану між земельними ділянками сторін по справі, проте не досліджувалось питання щодо розташування нового паркану відносто меж земельних ділянок, в порівнянні із старим та чи відбулася зміна фактичних розмірів земельних ділянок сторін після встановлення нового паркану.
З огляду на характер спірних правовідносин, окреслений вище предмет доказування встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, яка переглядається, необхідність спеціальних знань у земельно-технічній галузі, для роз`яснення питань, які виникли при вирішенні спору, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність призначення земельно-технічної експертизи. 
Тому ухвалами Черкаського апеляційного суду від 10 липня 2024 року та від 08 січня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної земельно-технічної експертизи задоволено частково та призначено у даній справі судову земельно-технічну експертизу.
На вирішення експертам поставлено наступні питання:
Якими є фактичні розміри земельних ділянок та їх конфігурація будинковолодіння АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ) та будинковолодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (власники ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ) та чи відповідають вони правовстановлюючим документам на дані земельні ділянки?
Чи відповідають розміри та конфігурація зазначених земельних ділянок розмірам і конфігурації цих земельних ділянок на час затвердження таких за результатами обміру (поквартальної зйомки) рішенням Черкаського міськвиконкому від 06.10.1955 № 714-Е?
Чи збережені поворотні точки меж між якими проводилися обміри суміжних земельних ділянок при приватизації земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 у 1998 році та на даний час?
Чи відповідають існуючі на даний час межі земельних ділянок між будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 правовстановлюючим документам на вказані земельні ділянки?
Однак, наданих експерту матеріалів, зокрема і тих які були надані апеляційним судом у виконання клопотання експерта, було недостатньо для надання відповідей на поставлені питання, в тому числі і щодо фактичних розмірів земельних ділянок сторін, у зв`язку з чим експертом залишено ухвали суду без виконання.
Згідно з нормами ст. 102, ст. 106 ЦПК України, а також роз`ясненнями у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Позивач на яку покладено тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову не надала інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її право порушене відповідачем, зокрема, що паркан, збудований відповідачем ОСОБА_1 порушує право ОСОБА_2 на мирне володіння майном закріплене, у ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР,
Саме на стороні позивача лежить обов`язок довести порушення її прав відповідачем, тому висновок суду першої іінстанції, що відповідач повинен надати докази, які б підтверджували факт будівництва нового паркану на місці старого паркану не узгоджується із законом.
Слід зазначити, що безпідставне задоволення позовних вимог ОСОБА_2 може призвести до порушення майнових прав відповідача ОСОБА_1 . 
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з ОСОБА_2 на його користь слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 1362 грн.
Разом з тим, судові витрати понесені ОСОБА_2 у суді першої інстанції слід залишити за нею.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2024 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1362 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко 

О. М. Новіков