Справа № 461/9052/24                        Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/1083/25                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       29 липня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Гаврилюк Я.Ю. 
        з участю представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 січня 2025 року в складі судді Стрельбицького В.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування,-
встановив:
У листопаді 2024 року адвокат Манукян Марта Андріївна, яка діє в інтересах  ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування.
Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 отримував пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі №380/9180/23 зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 на підставі довідки, виготовленої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області Міністерства внутрішніх справ України від 13.03.2023 № 5988 із врахуванням раніше виплачених сум та виплатити різницю між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії.
ГУ ПФУ у Львівській області виконало рішення суду та здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_3 . Доплата пенсії на виконання судового рішення становить 218275,99 гривень, що підтверджується листом ГУ ПФ України у Львівській області від 01.08.2023 та розрахунком долученим до даного листа. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 по справі №380/21287/23 зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з щомісячною доплатою в сумі 2000 гривень, відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 №713. ГУ ПФУ у Львівській області виконало рішення суду та здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_3 . Доплата пенсії на виконання судового рішення становить 60000 гривень, що підтверджується листом ГУ ПФ України у Львівській області від 19.01.2024 та розрахунком долученим до даного листа.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого 18.03.2024. 
Позивачка є донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданого 11.09.1998. Після смерті ОСОБА_3 було відкрито спадкову справу №104/2024 у Городоцькій державній нотаріальній конторі Львівської області. Позивачка є спадкоємцем усього спадкового майна померлого ОСОБА_3 . На запит державного нотаріуса в межах спадкової справи відповідач надав відповідь про відсутність недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , що не відповідає дійсності, однак, як результат, листом державного нотаріуса Шаравари В.В. за вих. №676/01-16 від 29.10.2024 відмовлено в оформленні права власності на спадкове майно - доплати до пенсії нарахованої на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі №380/9180/23 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 по справі №380/21287/23.
Вважає, що невиплата відповідачем недоотриманої пенсії є порушенням її права на спадкування, з метою захисту якого вона змушена звертатись до суду з даним позовом, просила визнати за ОСОБА_2 право власності на пенсію у розмірі 278275,99 гривень в порядку спадкування за законом, яка нарахована на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі №380/9180/23 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 по справі №380/21287/23 та належала її батькові, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не була йому виплачена за життя; cтягнути із Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_2 в порядку спадкування недоотриману за життя ОСОБА_3 пенсійну виплату згідно перерахунку на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі №380/9180/23 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 по справі №380/21287/23 в розмірі 278275,99 гривень.
Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 січня 2025 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотримані за життя спадкодавця пенсійні виплати у розмірі 278275 (двісті сімдесят вісім тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 99 копійок.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь  ОСОБА_2  278275 (двісті сімдесят вісім тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 99 копійок – недоотриманої  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії в порядку спадкування.
Стягнуто Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь  ОСОБА_2  2782 (дві тисячі сімсот вісімдесят дві) гривні 76 копійок ? витрат на сплату судового збору.
Рішення оскаржив відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, з таким не погоджується.
Зазначає, що діяльність Головного управління здійснюється за спеціально-дозвільним типом правового регулювання, відтак управління зобов`язане виконувати чинні акти Уряду, дотримуватися встановлених норм законодавства.
Покликаючись на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі №380/9180/23 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 по справі №380/21287/23, які набарали законної сили та включені до обліку рішень суду, зазначає, що ОСОБА_4 не звертався до суду із позовом про стягнення недоплаченої суми пенсії, зокрема у розмірі 278275,99 грн.
Зазначає, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина, а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількоїх членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ним порівну. Зазначані суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
При цьому, позивачка не зверталася до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області щодо виплати недоотриманої пенсії на виконання зазначених рішень.
Таким чином, вимога про виплату суми недоотриманої батьком пенсії на виконання рішень суду є безпідставною.
Покликаючись на норми матеріального права, повноваження Пенсійного фонду України, а також плани доходів та видатків на погашення заборгованості з пенсійних виплат, зазначає, що Головним управлінням проведено виплату заборгованості за рішеннями суду, які набрали законної сили по 19.11.2020.
Таким чином, виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України та не залежить від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Також зазначає, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту порушеного, на її думку, права.
У статі 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, до таких відноситься право на пенсію.
Крім цього, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі №380/9180/23 та рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 по справі №380/21287/23 зобов`язано провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_3 , з врахуванням раніше виплачених сум, а не виплатити конкретну суму.
Покликаючись на норми ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Бюджетного кодексу України, Положення про Пенсійний фонд України, зазначає, що стягнення з рахунків Пенсійного фонду призначених для виплати пенсій, конкретних сум може поставити під загрозу функціонування Пенсійного фонду та нанести шкоду необмеженій кількості осіб.
Грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу за судовим рішенням, не є власністю управління Пенсійного фонду та не знаходяться на його рахунках, тому виконання судового рішення у повному обсязі можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.
Відтак, стягнення з територіального органу Пенсійного фонду України коштів є завданням матеріальної шкоди державному бюджету та призводить до порушення інтересів держави в особі Пенсійного фонду України.
Просить скасувати Галицького районного суду м. Львова від 03 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то сума недоотриманої спадкодавцем пенсії, що належала йому за життя і залишилась недоотриманою, у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини, відтак позивачка, прийнявши спадщину від померлого, має право на отримання усієї суми недоотриманої пенсії.
При цьому, ЦУ України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів належних спадкодавцю. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. До прикладу, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
При розгляді справи суд врахував правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19.
Також суд врахував позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висловлену у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 у контексті тлумачення статті 1227 ЦК України, зокрема, встановлення такою сингулярного правонаступництва членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат, а саме вказані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. 
Право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
При цьому, право на перерахунок певних виплат мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати), тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Таким чином, суд прийшов висновку, що позивачка має право, як спадкоємець, на отримання нарахованих, але не виплачених у повному обсязі сум пенсії, які входять до складу спадщини і не були отримані спадкодавцем за життя, тому позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
При цьому, суд не взяв до уваги доводи представника відповідача про те, що стягнення з рахунків відповідача призначених для виплати пенсій, конкретних сум може поставити під загрозу функціонування Пенсійного фонду та нанести шкоду необмеженій кількості осіб, оскільки заборгованість перед спадкодавцем виникла через неналежну діяльність саме відповідача, який несвоєчасно виконав свої зобов`язання і обов`язки та, до того ж, вчинив дії які змусили спадкодавця звернутися до суду за захистом своїх інтересів. 
Більше того, своєчасне проведення соціальних виплат є прямим обов`язком відповідача, а у цій справі має місце ситуація коли спадкодавець помер так і не дочекавшись отримання належних йому за законом виплат. 
Покликання відповідача на висновок Верховного Суду у справі №420/6671/18, суд визнав не релевантним, оскільки у цій справі не досліджувались питання спадщини, адже вони у цій справі не входили до предмету і підстав позову.
При цьому, суд врахував, що спосіб захисту права чи інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (п. 58).
Крім цього, суд стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2782 грн 76 коп.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія виходить з такого.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2  є донькою ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 11.09.1998 (а.с. 35).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 18.03.2024 (а.с. 34).
При цьому, ОСОБА_3 отримував пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі №380/9180/23 визнано протиправними дії У ПФУ у Львівській області щодо відмови ОСОБА_3 у проведенні перерахунку його пенсії з 01.12.2019 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, на підставі довідки Державної установи ТМО Міністерства внутрішніх справ по Львівській області від 13.03.2023 №5988 про розмір грошового забезпечення, в яку включено як основні так і додаткові щомісячні види грошового забезпечення (надбавки, премія) та зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 на підставі довідки, виготовленої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області Міністерства внутрішніх справ України від 13.03.2023 № 5988 із врахуванням раніше виплачених сум та виплатити різницю між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії. Вирішено питання судових витрат (а.с. 13-18).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ГУ ПФУ у Львівській області виконало зазначене рішення суду та здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_3 . Доплата пенсії на виконання судового рішення становить 218275,99 гривень, що підтверджується листом ГУ ПФ України у Львівській області від 01.08.2023 та розрахунком долученим до даного листа (а.с. 19-22).
У подальшому, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 по справі № 380/21287/23 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати ОСОБА_3 з 01 липня 2021 року щомісячної доплати в розмірі 2000 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" та зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з щомісячною доплатою в сумі 2000 гривень відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 року №713. ГУ ПФУ у Львівській області виконало рішення суду та здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_3 . Доплата пенсії на виконання судового рішення становить 60000 гривень, що підтверджується листом ГУ ПФ України у Львівській області від 19.01.2024 року та розрахунком долученим до даного листа. Вирішено питання судових витрат (а.с. 23-29).
Згідно листа ГУ ПФУ у Львівській області від 19.01.2024, управління виконало зазначене рішення суду, повідомлено про розмір пенсійної виплати з врахуванням щомісячної доплати, а також про розмір доплати за період з 01.07.2021 по 31.12.2023 (а.с. 30-33).
Після смерті ОСОБА_3 у Городоцькій державній нотаріальній конторі Львівської області було заведено спадкову справу №104/2024 до майна померлого, який на день смерті був зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.с. 39, 76).
Позивачка ОСОБА_2 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 та 29.10.2024 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 108). 
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Шараварою В.В., слідує, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_6 є його донька ОСОБА_2 , у тому числі з урахуванням частки у спадщині від якої відмовилася дружина померлого ОСОБА_7 та мати померлого ОСОБА_8 .
На запит державного нотаріуса в межах спадкової справи ГУ ПФУ у Львівській області було надано відповідь про відсутність недоотриманої пенсії ОСОБА_3 та вказано, що доплата пенсії, яка обчислена на виконання судового рішення, не включається до складу спадщини та може бути виплачена особі за умови покладення судом зобов`язань у частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому.
Листом державного нотаріуса Шаравари В.В. за вих. №676/01-16 від 29.10.2024 відмовлено в оформленні права власності на спадкове майно, а саме доплати до пенсії нарахованої на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі №380/9180/23 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 по справі №380/21287/23, оскільки відповідні доплати не входять до складу спадщини.
Зазначені обставини визнаються сторонами, відтак в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Звертаючись із позовними вимогами, позивачка ОСОБА_2 свої вимоги зводить до того, що є донькою померлого ОСОБА_3 , на запит державного нотаріуса, в межах спадкової справи, відповідач надав відповідь про відсутність недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , що не відповідає дійсності, однак, як результат, листом державного нотаріуса Шаравари В.В. за вих. №676/01-16 від 29.10.2024 їй відмовлено в оформленні права власності на спадкове майно - доплати до пенсії нарахованої на підставі судових рішень, які набрали законної сили, невиплата відповідачем недоотриманої пенсії є порушенням її права на спадкування,тому просить позов задовольнити.
Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.
Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Колегія суддів виходить з того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.
Частинами першою та третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.
У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Позивачка ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 .
Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджуєтьсяз правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження№ 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження№ 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження№ 14-338цс18) та від 04 червня2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження№ 12-304гс18).
Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Зважаючи на те, що у позасудовий спосіб ОСОБА_2 не може захистити свої права, оскільки фактично отримала відмову про спадкування доплати пенсії після смерті батька, звернення останньої до суду є цілком обґрунтованим та логічним, а протилежні доводи у цьому контексті не заслуговують на увагу.
В свою чергу, у статті 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Як зазначалося вище, померлий ОСОБА_3 перебував на пенсійному забезпеченні, призначеному відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Згідно із статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте, батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20).
Схожі за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20), які стосуються аналізу та тлумачення тлумачення статті 1227 ЦК України.
За викладених обставин, суд першої інстанції встановивши, що позивачка має право на спадкове майно - пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у цих правовідносинах, зробив правильний висновок про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 право власності на пенсію у розмірі 278275,99 гривень в порядку спадкування за законом, яка нарахована на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі №380/9180/23 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 по справі №380/21287/23 та належала її батькові, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не була йому виплачена за життя, а також стягнення цієї суми із Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на її користь в порядку спадкування.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено та набрало законної сили за життя спадкодавця, про зобов`язання Пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.
Оскільки суми пенсії, що належали батьку позивачки залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 успадкувала такі відповідно достатті 1227 ЦК України, тому заявлені ними позовні вимоги про визнання за ними права власності на недоотриману спадкодавцем пенсію та стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду є ефективними в розрізі поновлення порушених спадкових прав.
Іншими словами доводи позивачки про неправомірну відмову відповідача у виплаті підтверджуються листом, де відповідач безпідставно послався на відсутність недоотриманої пенсії ОСОБА_3 та неможливість включення доплати пенсії, яка обчислена на виконання судового рішення до складу спадщини, що свідчить про порушення права позивачки на отримання спадщини та свідчить про наявність підстав для захисту такого, шляхом стягнення коштів (а.с. 93).
Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, місцевий суд прийшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та про протилежне не свідчать.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення місцевого суду ухвадлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 липня 2025 року.
Головуючий:                                                                         А.В. Ніткевич  
Судді:                                                            С.М. Бойко
С.М.Копняк