УХВАЛА
 
11 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/4779/21-ц
провадження № 61-9785ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2025 року в справі за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 5» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
встановив:
У січні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 5» (далі - ТОВ «РАДА 5») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги по квартирі       АДРЕСА_1  за період з01 січня 2020 рокупо 01 червня 2021 року, що складається з основного боргу в сумі 13 899,38 грн, інфляційних нарахувань у сумі 31,78 грн, 3 % річних у сумі 0,15 грн та пені в сумі 40, 40 грн.
Крім того, у червні 2021 року ТОВ «РАДА 5» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги по квартирі           АДРЕСА_1  за період з 01 лютого 2020 року по 01 травня 2021 року в сумі5 459, 27 грн.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року указані справи було об'єднано в одне провадження. 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2025 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «РАДА 5» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2020 року по 01 червня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , у сумі: 4 633, 13 грн - основний борг; 10, 59 грн - інфляційні втрати, 0, 05 грн - 3 % річних, а всього 4 643, 77 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «РАДА 5» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2020 року по 01 червня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , у сумі: 9 266, 25 грн - основний борг; 21, 19 грн - інфляційні втрати, 0, 10 грн - 3 % річних, а всього 9 287, 54 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «РАДА 5» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 лютого 2020 року по 01 травня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , у сумі 1 819, 76 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «РАДА 5» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 лютого 2020 року по 01 травня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , у сумі 3 639, 51 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.
28 липня 2025 року та 29 липня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційні скарги на постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2025 року у вказаній справі.
Оскільки зазначені касаційні скарги були подані однією особою на одне й те ж саме судове рішення, Верховний Суд розглядає їх як одну касаційну скаргу, подану ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.
Ціна позову в цій справі становить 19 430, 98 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028, 00 грн * 250 = 757 000, 00 грн).
У касаційній скарзі заявник вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), оскільки порушує фундаментальні засади цивільного судочинства, гарантії справедливого суду та є надзвичайно важливою для забезпечення єдності судової практики щодо застосування Закону України «Про житлово-комунальні послуги». На думку заявника справа стосується конституційних засад правової держави, меж судової дискреції та захисту прав мільйонів громадян України в контексті реформування житлово-комунальної сфери. ОСОБА_1 вважає, що ця справа виявила правову колізію та прогалину, яка виникла внаслідок реформи житлово-комунального господарства. Вказує, що після набрання чинності новою редакцією Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з 01 травня 2019 року та відповідних змін до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» постало питання щодо правових підстав нарахування платежів за послуги з управління багатоквартирним будинком у перехідний період. 
Також  ОСОБА_1 зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
На думку заявника справа становить значний суспільний інтерес, оскільки: питання про правомірність нарахувань за житлово-комунальні послуги без укладених договорів стосується тисяч багатоквартирних будинків по всій Україні; публічний інтерес полягає в недопущенні ситуацій, коли виконавці послуг, користуючись правовими прогалинами, самовільно встановлюють плату для співвласників без договорів та без рішень останніх; справа стосується захисту конституційних прав громадян у широкому сенсі - права власності та права на достатній життєвий рівень.
Крім того, заявник обґрунтовує виняткове значення для нього цієї справи тим, що вона визначає його матеріальне становище, реалізацію майнових прав та перспективи розвитку цих прав надалі.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Так, у касаційній скарзі не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб'єктів правовідносин.
Поряд з цим вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об'єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов'язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.
Проте колегія суддів вважає, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.
Крім того, оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваним судовим рішенням не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття такого судового рішення.
Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і воно не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 5» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          М. Ю. Тітов
 
                                                                                                                А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                                    Є. В. Коротенко