ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 липня 2025 року                           місто Чернівці справа №715/81/25
провадження №22-ц/822/596/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Височанської Н.К.,
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Сарган Ю.В.
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 
відповідач –  ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області  від 20 березня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, головуючий в суді першої інстанції суддя Маковійчук Ю.В.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилалося на те, що 05 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №102516592.
16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024.
Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №102516592 від 05 грудня 2021 року в розмірі 64 500,00 грн., з яких 15 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 48 000,00 грн. – сума заборгованості за відсотками, 1 500,00 грн. - сума заборгованості за комісією.
Крім того, 19 грудня 2021 року   між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2708759.
17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №17052023.
Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №17052023 від 17 травня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2708759 від 19 грудня 2021 року в розмірі 4 039,64 грн., з яких 1 100,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 939,64 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попередніх кредиторів.  
Зважаючи на викладене товариство просило стягнути із відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 102516592 від 05 грудня 2021 року в розмірі 64 500,00 грн., з яких 15 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 48 000,00 грн. – сума заборгованості за відсотками, 1 500,00 грн. - сума заборгованості за комісією, за кредитним договором №2708759 від 19 грудня 2021 року в розмірі 4 039,64 грн., з яких 1 100,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 939,64 грн. – сума заборгованості за відсотками, а також стягнути судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області  від 20 березня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яка знаходиться в м. Київ вул. Симона Петлюри 30, заборгованість за кредитними договорами №102516592 від 05.12.2021 року та № 2708759 від 19.12.2021 року на загальну суму 68 539 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 64 копійок на р/р НОМЕР_2 в АТ «ТАСкомбанк».
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яка знаходиться в м. Київ вул. Симона Петлюри 30 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень, 00 копійок.
Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області  від 30 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати і в задоволенні позову відмовити. 
Посилалася на те, що судом першої інстанції не було враховано того, що ОСОБА_1 кредитні кошти не перераховувались та відповідачка фактично не отримувала кредитних коштів та ними не користувалась.
Судом першої інстанції не враховано обставин того, що первісними кредиторами ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Лінеура України» не було виконано обов`язку щодо передання коштів ОСОБА_1 за кредитними договорами. Первісні кредитори не перераховували грошові кошти на банківську карту відповідачці та не видавали їх у готівковій формі ОСОБА_1 на виконання умов договорів.
Так, що стосується договору про споживчий кредит №102516592 від 05 грудня 2021 року, то в матеріалах справи наявний лише сам договір, графік платежів за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту та розрахунок заборгованості за кредитним договором №102516592 від 05 грудня 2021 року за період з 16 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року.
При цьому відповідно до п.2.1 вказаного договору кредитні кошти передаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Окрім того, в графіку платежів за договором про споживчий кредит № 102516592 від 05 грудня 2021 року зазначено, що всі наведені в цьому графіку розрахунки здійснені виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору. 
Однак, в матеріалах справи відсутні жодні докази, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» 05 грудня 2021 року чи в інший день.
Таким чином, судом першої інстанції не врахованого, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що відповідач отримала кредитні кошти за вищевказаними кредитними договорами і в подальшому порушила обов`язок із їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови кредитних договорів №102516592 від 05 грудня 2021 року та №2708759 від 19 грудня 2021 року.
Судом першої інстанції не взято до уваги того, що матеріали даної справи не містять первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за кредитним договором, який складений представником позивача, не свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Окрім того, слід зазначити, що згідно п.1.3. спірного договору про споживчий кредит №102516592 від 05 грудня 2021 кредит надається строком на 20 днів з 05 грудня 2021 року.
Відповідно до п.1.4. вказаного договору термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 25 грудня 2021 року. Таким чином, договір про споживчий кредит №102516592 був припинений 25 грудня 2021 року, однак як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором №102516592 від 05 грудня 2021 року, такий розрахунок здійснений за період з 16 липня 2024 року по 30 листопада 2024 року, коли між сторонами не існувало жодних договірних відносин.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вказало, що доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними.
Так, у відповідності до умов кредитного договору та договору позики, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору та договору позики. 
Відповідачем було подано заявку на оформлення кредитного договору та договору позики, в якій остання зазначила особисті персональні дані, підтвердила мобільний номер телефону, пройшла процедуру верифікації банківської карти, підписала договори електронним підписом.
Тобто, для укладання кредитних договорів, відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі.
Слід наголосити на тому, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодилася з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору відповідачем висловлено не було.
ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена з умовами кредитних договорів.
Обставини укладення вказаних договорів відповідач не спростувала належними та допустимими доказами.
Відповідно до умов Кредитних договорів, кошти надані позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора.
Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника.
Позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки позивач не є банком України, отже на нього дія Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 не розповсюджується.
Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, мав змогу власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів.
Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорах, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить.
Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Відповідачу перераховувались кошти за Кредитним договором № 102516592 від 05 грудня 2021 року в розмірі 15000,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_3 , за Кредитним договором №2708759 від 19 грудня 2021 року в розмірі 1100,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_4 .
Якби відповідач подавав відзив в суді першої інстанції, то ними б було заявлено клопотання про витребування інформації з карток відповідача, для підтвердження зарахування коштів на зазначені в договорах карткові рахунки, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є первісним кредитором, а перерахуванням коштів та нарахуванням процентів по кредитним договорам займався первісний кредитор.
Крім цього відповідач відзив по справі в суді першої інстанції не подавав, тому позивач не мав можливості додатково обґрунтувати обставини справи та надати нові докази.
З метою надання, вичерпної інформації після отримання апеляційної скарги, позивач звернувся до первісних кредиторів з відповідними запитами та станом на 05 червня 2025 року отримав лише частково відповіді від первісних кредиторів, тому просив долучити до матеріалів справи, а саме: детальний розрахунок заборгованості до кредитного договору № 102516592; підпис до детального розрахунку заборгованості до кредитного договору №102516592; платіжне доручення до кредитного договору № 102516592; підпис до платіжного доручення кредитного договору № 102516592; детальний розрахунок заборгованості до кредитного договору № 2708759; інформаційну довідку до кредитного договору №2708759.
Укладаючи кредитні договори сторонами було узгоджено всі умови щодо нарахування відсотків, які і були у подальшому нараховані первісними кредиторами у чіткій відповідності до цих умов.
Відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалась.
Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянувши клопотання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про прилучення до матеріалів справи доказів, вважає, що клопотання підлягає задоволенню, і такі докази необхідно прилучити до матеріалів справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що 05 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №102516592 (а.с.8-12).
16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024 (а.с.13а-14).
Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №102516592 від 05 грудня 2021 року в розмірі 64 500,00 грн., з яких 15 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 48 000,00 грн. – сума заборгованості за відсотками, 1 500,00 грн. - сума заборгованості за комісією (а.с.15-а).
19 грудня 2021 року   між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2708759 (а.с.26-32).
17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №17052023 (а.с.33-35).
Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №17052023 від 17 травня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2708759 від 19 грудня 2021 року в розмірі 4 039,64 грн., з яких 1 100,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 939,64 грн. – сума заборгованості за відсотками (а.с.37).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.
Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції прийшов до висновків, що сторони узгодили розмір позик, грошову одиницю, в якій надано позики, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів, на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідачка ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитними договорами №102516592 та №2708759 на загальну суму, що складає 68 539,64 грн., а тому позов підлягає задоволенню повністю.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу;  2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».
Згідно з статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, персональні дані якої обробляються; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Зокрема судом встановлено, що 05 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №102516592 (а.с.8-12).
19 грудня 2021 року   між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2708759 (а.с.26-32).
За умовами кредитного договору від 05 грудня 2021 року, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредиту складає 15 000 грн.( п.1.2 договору).
За умовами кредитного договору від 19 грудня 2021 року, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредиту складає 1 100 грн.( п.1.2 договору).
16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024 (а.с.13а-14).
Судом першої інстанції правильно встановлено, що кредитні договори укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, про що свідчать умови Кредитних договорів із застосуванням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідача.
Зазначене стороною відповідача не спростовується.

Щодо відступлення прав вимоги
Відповідно до ст. 512 ЦК України, визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно вимог ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частина 1 статті 517 ЦК України визначає, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №102516592 від 05 грудня 2021 року в розмірі 64 500,00 грн., з яких 15 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 48 000,00 грн. – сума заборгованості за відсотками, 1 500,00 грн. - сума заборгованості за комісією (а.с.15-а).
17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №17052023 (а.с.33-35).
Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №17052023 від 17 травня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2708759 від 19 грудня 2021 року в розмірі 4 039,64 грн., з яких 1 100,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 939,64 грн. – сума заборгованості за відсотками (а.с.37).
Згідно п. 1.1. Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому - передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги.
Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору і копія Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу додається.
Згідно п. 3.9. Договору факторингу, у разі отримання коштів від Боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення Заборгованості після дати підписання цього Договору, Клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти Фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок Фактора, вказаний в розділі 10 даного Договору. При перерахуванні коштів Клієнт зобов`язаний надати розшифровку платежів у вигляді електронного листа, а саме, вказати наступні данні Боржників: Прізвище, Ім`я, По батькові, код номер облікової картки платника податків, № кредитного договору.
Долучені до справи договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, відповідачка такі договори не оспорила, та не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.

Щодо стягнення заборгованості
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав жодних доказів, що могли б підтвердити переказ грошових коштів, які є предметом договору, від товариства на користь відповідачки, тобто, підстава, на яку посилається позивач для стягнення з відповідачки суми боргу, не підтверджена належними доказами, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
На підтвердження надання кредитів на підставі вказаних договорів стороною позивача до суду було надано довідку від ТОВ « Універсальні платіжні рішення» про те, що ТОВ Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в Державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК N№342 від 02.10.2012) та отримало ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року. Між підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 19.12.2021 14:10:16 на суму 1100 грн., маска картки НОМЕР_4 , номер транзакції в системі iPaу.ua - 126089048, призначення платежу: Зарахування 1100 грн на карту НОМЕР_4 (а.с.121).
Згідно платіжного доручення №36149416 від 05 грудня 2021 року було успішно перераховано від ТОВ «Мілоан» кошти згідно договору №102516592 на платіжну картку клієнта ОСОБА_1 : на суму 15000 грн., маска картки НОМЕР_5 (а.с.124).
Окрім того, вказані номери картки повністю відповідають тим номерам картки, що були вказані відповідачкою в Особистому кабінеті при укладенні договорів позики.
При цьому доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо самого договору, чи доказів того, що вказані номери карток не належать відповідачці.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Лінеура Україна», заборгованість   відповідачки складає у розмірі 5141,95 грн. (а.с.114-119).
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Мілоан», заборгованість   відповідачки складає у розмірі 64500 грн. (а.с.120).
У змагальному процесі кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як вбачається із ч.3 ст12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів враховує, що відповідач має доступ до своїх карткових рахунків, зазначених в договорах, відтак мала можливість надати суду виписки зі своїх рахунків на підтвердження як надходження/ненадходження кредитних коштів, так і стану виконання своїх зобов`язань за даними договорами, а також внесення коштів на погашення заборгованості, провести власні контррозрахунки.
Така процесуальна поведінка, яка полягає у запереченні доказів позивача без фактичного спростування основного предмету доказування та без використання передбачених ЦПК України процесуальних механізмів для доведення своєї позиції, свідчить про недобросовісне здійснення відповідачем своїх процесуальних прав.
Крім цього, оскільки у встановлений договором строк відповідачка не повернула кредитні кошти та не сплатила нараховані у встановленому договором порядку проценти, а отже строк договору пролонгувався і у позивача виникло право на їх стягнення в примусовому порядку, а тому суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснювалося у межах узгодженого сторонами строку, відтак правомірно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки заявленої позивачем заборгованості, а тому рішення  є законним, та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги спрямовані на уникнення виконання зобов`язання за укладеними кредитними договорами.
Ураховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області  від 20 березня 2025   року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 08 липня 2025 року.

Головуючий:                              Н.К. Височанська
Судді: І.М. Литвинюк
І.Б. Перепелюк