ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 697/424/25		
Провадження № 22-ц/821/1644/25		
Категорія:  скарга на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О. 

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
представник позивача: адвокат Курінна Анна Вікторівна,
відповідач:  ОСОБА_2 ,
представник відповідача: адвокат Гончарук Андрій Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційні скаргипредставника  ОСОБА_2 - адвоката Гончарука Андрія Володимировича та представника  ОСОБА_1 – адвоката Курінної Анни Вікторівни на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2025 року(постановлену під головуванням судді Колісник Л.О. в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27.06.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково, вирішено питання про розподіл витрат на сплату судового збору.
01.07.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Курінна А.В. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просила стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, заявлені у позові та підтверджені доданими до заяви доказами. 
Також 01.07.2025 надійшла до суду заява представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Гончарука А.В. про ухвалення додаткового рішення, в якій він просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн., підтверджені доданими до заяви доказами.
02.07.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Курінна А.В. подала заяву про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачу, в якій зазначила, що розмір витрат, заявлений представником відповідача є завищений, неспівмірний зі складністю справи, з ринковими цінами адвокатських послуг та витраченим адвокатом часом. У справі відсутній перелік та обсяг наданих адвокатом Гончаруком А.В. послуг, відсутній розрахунок кількості витраченого ним часу та вчинення дій. Представником відповідача не надавався відзив на позов, письмові пояснення чи будь-які інші процесуальні документи в письмовому вигляді, які б потребували часових затрат адвоката. Також відсутній акт наданої правничої допомоги, який би підтверджував об`єктивність та реальність заявлених вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн. Представник позивача просить відмовити у стягненні з позивача 20 000,00 грн витрат на правову допомогу та зменшити стягнення даних витрат до 500,00 грн.
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2025 року провадження за заявами представника позивача та представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу об`єднано в одне провадження та прийнято заяви до розгляду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2025 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення щодо вирішення питання судових витрат. 
Відмовляючи у задоволенні заяв представників обох сторін у справі про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що зміст заяв представника позивача ОСОБА_1 адвоката Курінної А.В. та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гончарука А.В. про стягнення судових витрат на професійну допомогу не містять обґрунтування поважних причин неподання ними доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 судових витрат до стадії ухвалення судового рішення у справі. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2025 року, представник ОСОБА_2 – адвокат Гончарук А.В. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи, що ухвала суду є незаконною, такою, що обмежує право на справедливий суд за приписами ст. 2 ЦПК України, просить скасувати ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що під час розгляду справи по суті 23.06.2025 представником відповідача у проголошеній заяві було зазначено про те, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог, або часткового задоволення позовних вимог сторона відповідача бажає скористатися передбаченим ч. 8 ст. 141 ЦПК України правом щодо визначення обгрунтованого розміру понесених відповідачем судових витрат ( в частині витрат на правничу допомогу).
Про існування рішення відповідачу стало відомо 27.06.2025. У резолютивній частині рішення визначено, що відповідачу та його представнику встановлено строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення. У разі неподання таких доказів, заява щодо вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу залишається без розгляду.
Вказує, що 27.06.2025 засобами поштового зв`язку стороною відповідача було подано заяву про відшкодування судових витрат на правничу допомогу та стягнення решти понесених витрат в сумі 20 000,00 грн, що становить 10 % обґрунтованого розміру суми гонорару адвоката у відповідності до умов п. 4 первинного договору про надання правничої допомоги №22/10/24-1 від 22.10.2024 та додаткової угоди № 1 від 20.04.2025.
За вказаних обставин, правова позиція відповідача була обґрунтована виключно вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки з часу обізнаності про існування змісту рішення суду виникають обґрунтовані підстави звернення до суду саме відповідачем виходячи з індивідуальних обставин справи, тому поважними обставинами незвернення до суду з розміром відшкодування понесених судових витрат до того часу, є невідомість в частині того, яким саме чином буде вирішено справу, саме тому попереднє звернення до суду з такими вимогами є передчасним та не обґрунтованим, оскільки, в такому випадку, первинна сума понесених витрат на правничу допомогу залишається не доведеною.

У апеляційній скарзі, поданій через засоби поштового зв`язку 31 липня 2025 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Курінна А.В., вважаючи ухвалу суду необгрунтованою, просила скасувати ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при поданні позовної заяви було зроблено відповідну заяву про орієнтовні понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, проте, судом першої інстанції при винесенні рішення щодо питання судових витрат не було взято до уваги даний факт.
Також стороною позивача у заяві про ухвалення додаткового рішення було вказано, чому позивач не надав докази на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу до стадії судових дебатів у справі, а саме – у зв`язку зі слуханням справи в поряду спрощеного провадження та відсутності при такому розгляді стадії судових дебатів.
Разом з тим, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивач подав докази щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Вважає, що заява про ухвалення додаткового судового рішення подана відповідно до положень процесуального законодавства – оскільки було попередньо заявлено про такі витрати у позовній заяві та подано відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Також адвокат вказує на те, що долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення докази належним чином підтверджують надання позивачу професійної правничої допомоги у розмірі 8 000,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу 

11 серпня 2025 року до Черкаського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Курінної А.В. на апеляційну скаргу представника відповідача – адвоката Гончарука А.В. на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2025 року, в якому адвокат Курінна А.В. просила відмовити відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні заявлених ним вимог та відмовити відповідачу у стягненні з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., зменшивши стягнення даних витрат до 500,00 грн.
В обгрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначено, що сторона позивача категорично не погоджується із розміром заявлених витрат, оскільки адвокат Гончарук А.В. не надав доказів на підтвердження витраченого часу, не надав деталізованого переліку та обсягу наданих послуг у рамках даної справи.
Крім того, сторона відповідача не надавала до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву, додаткових пояснень чи інших будь-яких письмових процесуальних документів.
Звертає увагу, що вказана справа не є складною, а справа розглядалась в рамках спрощеного позовного провадження, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу 20 000,00 грн. є явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду відповідає.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів цивільного судочинства) є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді; ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову; а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.141 ЦПК України).
За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: – подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; – зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.
Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.
Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.
Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.
Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Верховний Суд у постанові від 05 червня 2024 року в справі № 372/1561/23 вказав на те, що вимога частини 8 статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Указані висновки узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19).
Відповідно до частини 1 статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23), на підставі системного тлумачення частини 8 статті 141 та частини 1 статті 246 ЦПК України з урахуванням принципу розумності, дійшов висновку що: у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності, суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Зазначена правова позиція застосована Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2024 року у справі № 344/12148/23, від 25 квітня 2024 року у справі № 752/22967/20, від 15 травня 2025 року у справі № 521/13630/20.
Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 у даній справі представляє адвокат Курінна А.В., на підтвердження повноважень якої було долучено до позовної заяви копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої допомоги, а разом з заявою про ухвалення додаткового рішення було долучено договір № 5/11 про надання правової допомоги від 05.11.2024, Додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 13.02.2025, акт наданої правничої допомоги до договору про надання правової допомоги від 23.06.2025 та платіжна інструкція №1.94212393.1 від 13.02.2025.
Крім того, у позовній заяві був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Інтереси відповідача ОСОБА_2 у суді першої інстанції у даній справі представляє адвокат Гончарук А.В., який на підтвердження повноважень до ухвалення рішення по суті надав копію ордеру та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27.06.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково, вирішено питання про розподіл витрат по сплаті судового збору.
27 червня 2025 року через засоби поштового зв`язку представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Гончарук А.В. звернувся до суду першої інстанції із заявою про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнення решти понесених судових витрат, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надав договір №22/10/24-1 про надання правничої допомоги від 22 жовтня 2024 року, Додаткову угоду № 1 до договору № 22/10/24-1 від 20 квітня 2025 року.
Разом з тим, заява про відшкодування судових витрат не містить обґрунтувань поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів (ухвалення рішення по суті спору) у справі у суді першої інстанції, лише міститься посилання на виконання заявником вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Заява представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Курінної А.В. про ухвалення додаткового рішення від 01 липня 2025 року також не містить обґрунтувань поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів (ухвалення рішення по суті спору) у справі у суді першої інстанції, хоча в позовній заяві зазначено про те, що позивач зобов`язується надати всі належні докази на підтвердження понесених витрат у зв`язку із розглядом справи до закінчення судових дебатів у справі.
У постанові від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20 (провадження № К/9901/24445/21) Верховний Суд вказав на те, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.
За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.
Враховуючи, що із доказів , які надали представники сторін до суду після ухвалення рішення по суті у даній справі, вбачається, що договори на підтвердження надання адвокатами правової допомоги сторонам були укладені до ухвалення рішення, інші докази також датовані до ухвалення рішення по суті, тобто були наявні до ухвалення рішення, а заяви адвокатів не містили обгрунтування поважних причин не подання ними доказів, що підтверджують розмір понесених сторонами судових витрат до стадії ухвалення рішення, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у прийнятті додаткового рішення.
Є необґрунтованими доводи представника відповідача адвоката Гончарука А.В., що правова позиція відповідача була обґрунтована виключно вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки саме з часу обізнаності про існування змісту судового рішення виникають обґрунтовані підстави звернення до суду із заявою про відшкодування понесених судових витрат, а первинна сума понесених витрат на правничу допомогу залишається недоведеною, оскільки подання доказів відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України не спростовує необхідності дотримання вимог ч. 1 ст. 246 ЦПК України.
Також є необґрунтованими доводи представника позивача адвоката Курінної А.В., що стороною позивача у заяві про ухвалення додаткового рішення було вказано причину ненадання позивачем доказів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу до стадії судових дебатів у справі - слухання справи в поряду спрощеного провадження та відсутності при такому розгляді стадії судових дебатів, оскільки вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судових дебатів немає, тобто до ухвалення рішення по суті спору.
Інші доводи, наведені в апеляційних скаргах, були предметом апеляційного перегляду, проте суттєвими не являються і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 270, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Гончарука Андрія Володимировича та представника ОСОБА_1 – адвоката Курінної Анни Вікторівни – залишити без задоволення.
Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 липня 2025 рокупро відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                    О.В. Карпенко

Судді                          О.М. Новіков
                                                                       
                                                                       Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 29 серпня 2025 року/