П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
06 серпня 2025 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 759/12237/20
Провадження № 22-ц/824/9666/2025
 
Резолютивна частина постанови оголошена 06 серпня 2025 року
            Повний текст постанови складено 07 серпня 2025 року
 
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Желепи В.В.
 
сторони: позивач                               ОСОБА_1 
    відповідачі                         Акціонерне товариство «Сенс Банк»
Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенко Володимир Васильович

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 подану адвокатом Габрєвим Віталієм Валерійовичем  на рішення Голосіївського  районного суду м. Києва від  05 лютого 2025 року, ухваленого у складі судді Кордюкової Ж.І.,-
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Сенс Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка В.В., третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування реєстрації речових прав.
Просилавизнати незаконними дії реєстратора Гаращенко Володимира Васильовича (Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ) щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк»;
скасувати реєстрацію речового права, а саме: права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» на підставі Договору іпотеки №02-10/1313 від 17.04.2007, яка вчинена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстратором Гаращенко Володимировим Васильовичем (Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ), індексний номер 48634675 від 11.09.2019 о 19:46:16, номер запису про право власності 33182213;
поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що 17.04.2007 між ОСОБА_3 та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3297 за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 99000 доларів США на строк до 16.04.2022 зі сплатою 12,25% річних.
17.04.2007 з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3279 від 17.04.2007 між ОСОБА_1 та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки № 02-10/1313.
У зв`язку з наявністю кредитної заборгованості у червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
21.08.2018 постановою Апеляційного суду міста Києва у справі № 759/9059/16-ц у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено у зв`язку зі зверненням останнім до суду після спливу строку позовної давності.
09.09.2019 державним реєстратором Гаращенко В.В. прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «АЛЬФА-БАНК»
Зазначене рішенням державного реєстратора Гаращенко В.В. є незаконними та підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте в період дії мораторію на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.
Квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 55,3 кв.м використовувалась позивачкою як місце постійного проживання, іншого нерухомого майна у неї немає. Вона не надавала жодної згоди на відчуження цього майна.
Відповідно до п.4.2. договору іпотеки №02-10/1313 від 17.04.2017 у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а разі його невиконання -звернути стягнення на предмет іпотеки.
Позивач, як іпотекодавець, жодних вимог про усунення порушень від іпотекодержателя не отримувала.
Право власності на предмет іпотеки було зареєстроване за банком на підставі неіснуючих на момент реєстрації документів. Так, право власності на спірну квартиру було зареєстроване за банком 09.09.2019 на підставі передавального акту, виданого 15.10.2019, та протоколу загальних позачергових зборів акціонерів АТ «Альфа-банк» від 15.10.2019, рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019.
У представника АТ «Альфа-банк» не було повноважень для подання державному реєстратору заяви для реєстрації за банком права власності на предмет іпотеки, оскільки довіреністю було уповноважено представника представляти інтереси АТ «Укрсоцбанк», а не АТ «Альфа-банк».
Права та обов`язки за договором іпотеки припинились, оскільки 20.10.2008 припинився строк кредитування. У позивачки не виникає будь-яких прав та обов`язків перед відповідачем, як правонаступником АТ «Укрсоцбанк».
Ухвалою Святошинського районного суду від 14 вересня 2020 року справу передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.
Ухвалою Голосіївського районного суду від 20 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Голосіївського районного суду від 06 вересня 2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову  ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка В.В., третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування реєстрації речового права та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Заборонено суб`єктам реєстраційних дій вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності, та вносити відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
Ухвалою Голосіївського районного суду від 07 грудня 2022 року замінено відповідача у справі за позовом  ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка В.В., третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 про визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування реєстрації речового права та зобов`язання вчинити дії, залучивши до участі у справі його правонаступника АТ «Сенс - Банк». 
Ухвалою Голосіївського районного суду від 30 березня 2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Сенс - Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенка В.В., третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 про визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування реєстрації речового права та зобов`язання вчинити дії задоволено.
Витребувано у Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції, який розташоване за адресою: 01001. м. Київ, вулиця Архітектора Городецького 13, реєстраційну справу по об`єкту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .
Витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який розташований за 04050, м. Київ. вул. Студентська 7. реєстраційну справу по об`єкту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .
 Ухвалою Голосіївського районного суду від 21 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Голосіївського районного суду від 01 травня 2024 року прийнято справу до провадження та призначено її до судового розгляду по суті.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вчинив дії, спрямовані на набуття права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку на підставі іпотечного договору, укладеного з позивачем. Державний реєстратор у встановленому Законом порядку здійснив реєстраційну дію (виконав визначену законом технічну функцію) щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем. 
Також, суду першої інстанції не було надано жодних доказів, що спірна квартира, це місце постійного проживання позивача, який є майновим поручителем у кредитному договорі, наданому в іноземній валюті, у позивачки у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Габрєв В.В. подавапеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що рішення про державну реєстрацію права власності на майно яке перебувало в іпотеці було здійснено в період дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.
Вказує, що рішення про державну реєстрацію було прийнято незаконно, оскільки відповідачем не було надано документів, що передбачені п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме відповідачем не було направлено вимогу про усунення порушень позивачем.
Зазначає, що державну реєстрації права власності  було проведено на неіснуючих документів, оскільки дата державної реєстрації 09 вересня 2019 року а здійснена на підставі документів від 11 жовтня 2019 року та 15 жовтня 2019 року.
Зазначає, що заяву про державну реєстрацію було подано від імені АТ «Укрсоцбанк»  а саме уповноваженою Барановською В.В. яка могла діяти виключно в інтересах АТ «Укрсоцбанк» разом з тим, було зареєстровано за АТ «Альфа Банк», тобто заяву подано неналежною особою.
Вказує, що строк кредитування сплив 20 жовтня 2008 року а тому з вказаного строку припинився не лише строк кредитування, а й взаємні права та обов`язки сторін за договором іпотеки.
Процесуальним правом на подачу відзиву сторони у справі не скористались.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Федосєєва Т.Р. підтримала доводи апеляційної скарги.
Відповідачі АТ «Сенс Банк», Державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Гаращенко В.В., третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України, повідомлялися належним чином, а тому колегія сддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що 17.04.2007 між ОСОБА_3 та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3297 за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 99900 доларів США на строк до 16.04.2022 зі сплатою 12,25% річних.
17.04.2007 між ОСОБА_1 та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки №02-10/1313, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 , заставною вартістю 130000 доларів США, за яким ОСОБА_1 виступила як майновий поручитель за зобов`язаннями ОСОБА_2 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3279 від 17.04.2007.
Пунктом 4.2. договору іпотеки №02-10/1313 від 17.04.2017 встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а разі його невиконання -звернути стягнення на предмет іпотеки.
Пунктом 6.2. договору іпотеки №02-10/1313 від 17.04.2017 встановлено, що усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датами отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення пошти отримувача.
17.04.2007 реєстратор Гаращенко Володимира Васильовича (Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ) провів державну реєстрацію іпотеки, іпотекодержатель АКБ СР «Укрсоцбанк», боржник ОСОБА_2 , майновий поручитель ОСОБА_1 , строк виконання основного зобов`язання -16.04.2022, розмір основного зобов`язання - 99900 доларів США, особа, права якої обтяжуються - ОСОБА_1 , заборона №1937.
21.08.2018 Апеляційним судом міста Києві прийнято постанову у справі №759/9059/16-ц, згідно з якою відмовлено АТ «Укрсоцбанк» у задоволенні вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.04.2007 №10-29/3279 у зв`язку із застосуванням до вимог позивача строків позовної давності.
06.03.2019 АТ «Укрсоцбанк» склав та направив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 письмову вимоги №567/19 про сплату боргу за кредитним договором в розмірі 219629,78 доларів США та попередження, що в разі невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
Зазначені вимоги за поштовим штемпелем повернулись 07.03.2019 за закінченням встановленого строку зберігання.
31.07.2019 АТ «Укрсоцбанк» уповноважило Барановську Ю.В. на строк 31.12.2019 представляти інтереси банку у взаємовідносинах з суб`єктами державної реєстрації прав та нотаріусами, про що видало довіреність від 31.07.2019.
09.09.2019 реєстратор Гаращенко Володимира Васильовича (Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ) зареєстрував за АТ «Альфа-банк» право власності на квартиру квартира АДРЕСА_1 ; підстава виникнення права власності - договір іпотеки №02-10/1313 від 17.04.2017 (видавник АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ), підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48634675, що підтверджується копією витягу сформованого 12.09.2019.
09.09.2019 реєстратор Гаращенко Володимира Васильовича (Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ) зареєстрував за АТ «Альфа-банк» право власності на квартиру квартира АДРЕСА_1 . Підстава реєстрації: договір іпотеки №02-10/1313 від 17.04.2017 (видавник АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ), передавальний акт на 11.10.2019, виданий 15.10.2019 (видавник АТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-банк»), протокол загальних позачергових зборів акціонерів АТ «Альфа-банк» від 15.10.2019, рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019, що підтверджується витягом сформованим 24.06.2020.
15.10.2019 відбулись позачергові загальні збори акціонерів АТ «Альфа-банк», якими був затверджений передавальний акт.
Рішенням єдиного акціонера УТ «Укрсоцбанк» - Ей-Бі-Ейч Холдингс СА від 15.10.2019 затверджений передавальний акт.
15.10.2019 затверджений передавальний акт станом на 11.10.2019 щодо правонаступництва усього майна, майнових прав та обов`язків внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-банк», яке є правонаступником.
Згідно даних реєстраційної справи №1912253980000 реєстратор Гаращенко Володимира Васильовича (Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ) 09.09.2019 зареєстрував заяву АТ «Укрсоцбанк» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 (додатки до заяви: Статут АТ «Укрсоцбанк», довіреність від 31.07.2019 на ім`я Барановської Ю.В. , письмові вимоги АТ «Укрсоцбанк» від 06.03.2019 №567/19, адресовані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з повідомленнями про направленнями рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, договір іпотеки від 17.04.2007 №01-10/1313, договір про надання відновлювальної кредитної лінії від 17.04.2007 №10-29/3297, додаткову угоду №1 від 06.07.2009 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 17.04.2007 №10-29/3297).
11.09.2019 реєстратор Гаращенко Володимира Васильовича (Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ), розглянувши заяву від 09.09.2019, прийняв рішення провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується витягом сформованим 12.09.2019.
Інших відомостей та документів матеріали реєстраційної справи №1912253980000 не містять.
Позивач є майновим поручителем ОСОБА_1 за договором іпотеки від 17.04.2007, як позичальника ОСОБА_2 перед АКБСР «Укрсоцбанк» у кредитному договорі від 17.04.2007 №10-29/3279, строк виконання основного зобов`язання - 16.04.2022, розмір основного зобов`язання - 99900 доларів США.
Пунктом 4.2. договору іпотеки №02-10/1313 від 17.04.2017 встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а разі його невиконання -звернути стягнення на предмет іпотеки.
Позичальник порушив свої зобов`язання за кредитним договором від 14.07.2007 №10-29/3279.
З дотриманням вимог п. 6.2. договору іпотеки №02-10/1313 від 17.04.2017 АТ «Укрсоцбанк» 06.03.2019 склав та направив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 письмові вимоги №567/19 про сплату боргу за кредитним договором в розмірі 219629,78 доларів США та попередження, що в разі невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
Зазначені вимоги за поштовим штемпелем повернулись 07.03.2019 за закінченням встановленого строку зберігання.
Таким чином, відповідно до п. 6.2. договору іпотеки №02-10/1313 від 17.04.2017 датою отримання повідомлень вважається дата поштового штемпеля відділення пошти отримувача, тобто 07.03.2019.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
На момент виникнення правовідносин діяв мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті в такій редакції: 
1. Протягом дії цього Закону:
1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;
2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);
3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.
Отже, відповідно до положень закону, дія мораторію поширюється на житло, яке є місцем постійного проживання позичальника або майнового поручителя чи є об`єктом незавершеного житлового будівництва, що перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя відсутнє інше нерухоме житлове майно у власності.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.      
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 917/1307/18 23 жовтня 2019 року, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним помешканням ОСОБА_1 та, що у власності ОСОБА_1 відсутнє інше нерухоме житлове майно.
Відповідно до принципу змагальності та стандарту доказування, закріплених статтями 12, 13 та 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки сторона апеляційної скарги не надала достатніх та належних доказів, які б підтверджували неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з дією мораторію, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.
Відповідно до п. 61 порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (на момент виникнення правовідносин) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Як вбачається з Реєстраційної справи №1912253980000 до заяви про державну реєстрації прав та їх обтяжень було долучено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 06 березня 2019 року №567/19.
Також до вказаної заяви було долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, дата відправлення 07 березня 2019 року ОСОБА_1 вказане відправлення було повернуто за закінченням встановленого строку зберігання.
Колегія суддів зазначає, що з наявних у матеріалах справи доказів убачається: АТ «Укрсоцбанк» було надано документи, передбачені пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме направлено досудову вимогу про усунення порушення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність прийняття рішення про державну реєстрацію з підстав ненадання відповідачем документів, передбачених пунктом 61 зазначеного Порядку, зокрема вимоги про усунення порушень, є необґрунтованими та спростовуються наявними у справі доказами.
За результатами розгляду заяви представника АТ «Укрсоцбанк» від 09.09.2019 реєстратор Гаращенко Володимира Васильовича (Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», м. Київ) 11.09.2019 прийняв рішення № 48634675 провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується витягом сформованим 12.09.2019. 
Отже, відповідно до рішення державного реєстратора Гаращенка В.В. від 12 вересня 2019 року № 48634675 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк».
З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що державна реєстрація права власності була проведена 09 вересня 2019 року саме за АТ «Укрсоцбанк», а вже після завершення процедури ліквідації цього банку майно було зареєстровано за АТ «Сенс Банк» як правонаступником АТ «Укрсоцбанк».
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що державна реєстрація права власності проведена на підставі неіснуючих документів, оскільки дата державної реєстрації 09 вересня 2019 року нібито ґрунтується на документах від 11 та 15 жовтня 2019 року, є необґрунтованими. Згідно з матеріалами справи, державна реєстрація спочатку була здійснена за АТ «Укрсоцбанк», а лише на підставі документів від 11 та 15 жовтня 2019 року право власності було зареєстровано за його правонаступником - АТ «Альфа-Банк» (нині АТ «Сенс Банк»).
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заява про державну реєстрацію була подана від імені АТ «Укрсоцбанк» уповноваженою особою - Барановською В.В., яка могла діяти виключно в інтересах АТ «Укрсоцбанк», а реєстрація нібито була проведена за АТ «Альфа-Банк». Зазначені твердження спростовуються матеріалами справи та не знаходять свого підтвердження.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про Іпотеку» Іпотека припиняється у разі:
припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;
реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;
набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки;
визнання іпотечного договору недійсним;
знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;
з інших підстав, передбачених цим Законом.
Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що пропуск кредитором строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором не припиняє самого зобов`язання боржника перед кредитором щодо сплати такої заборгованості.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється належним виконанням, якщо інше не встановлено договором або законом. Натомість сплив строку позовної давності, передбачений статтею 256 ЦК України, не є підставою для припинення зобов`язання, а лише надає стороні право заявити про сплив цього строку як про підставу для відмови у позові.
Крім того, відповідно до статті 590 ЦК України, іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання, що не відбулося у даному випадку. Сам факт закінчення строку кредитування не є підставою для припинення забезпечувального зобов`язання за договором іпотеки, оскільки основне зобов`язання боржника з повернення кредиту та сплати відсотків не виконано.
Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.
Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17, від 05 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16, а також Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 січня 2019 року у справі №Отже, доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із закінченням строку кредитування 20 жовтня 2008 року припинилися не лише зобов`язання за кредитним договором, але й взаємні права та обов`язки сторін за договором іпотеки, є необґрунтованими та спростовуються положеннями ЦК України та сформованою судовою практикою.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із закінченням строку кредитування 20 жовтня 2008 року припинилися не лише зобов`язання за кредитним договором, але й взаємні права та обов`язки сторін за договором іпотеки, є необґрунтованими та спростовуються положеннями ЦК України та сформованою судовою практикою.
Разом з тим, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 46). Отже, зазначена довідка підтверджує факт постійного місця проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на відсутність у матеріалах справи доказів, що квартира АДРЕСА_1 є постійним місцем проживання ОСОБА_1 , оскільки відповідний факт підтверджується наявними у справі доказами.
Разом з тим, вказане виключення твердження з мотивувальної частини не спростовує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Інші доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 подану адвокатом Габрєвим Віталієм Валерійовичем   - задовольнити частково.
Рішення Голосіївського  районного суду м. Києва від  05 лютого 2025 року- змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання суду першої інстанції на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що квартира АДРЕСА_1 є постійним місцем проживання ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач                                                                              А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                      О. І. Шкоріна