23.07.25
22-ц/812/1223/25
Провадження № 22-ц/812/1223/25
               
П О С Т А Н О В А
іменем України

21 липня 2025 року м. Миколаїв
справа № 489/7086/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Царюк Л.М., 
із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,
за участю представника позивача Морозова В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 ,
на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 23 травня 2025 року під головуванням судді Микульшиної Г.А. в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена, у цивільній справі
за позовом
ОСОБА_1  до  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту про перебування на утриманні загиблого,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви
У вересні 2024 року  ОСОБА_1 , з урахуванням уточненої позовної заяви, звернулася з позовом до  ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту про перебування на утриманні загиблого.
Позивачка зазначала, що з липня 2019 року по 03 серпня 2024 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . В процесі спільного проживання ними велось спільне господарство, вони мали один бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 загинув під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України внаслідок отриманих травм. На підтвердження викладеного свідчить свідоцтво про смерть останнього та сповіщення, яке надійшло на адресу позивачки, як цивільної дружини, від командира військової частини НОМЕР_1 .
Після загибелі ОСОБА_5 у позивачки виникла необхідність набуття статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, оскільки такий статус надасть їй право отримати компенсацію у вигляді одноразової допомоги.
При зверненні до уповноважених органів з метою отримання такої допомоги, ОСОБА_1 було роз`яснено, що на теперішній час вона не має права на її отримання, оскільки шлюб між нею та ОСОБА_5 не був зареєстрований у відповідному органі Державної реєстрації актів цивільного стану, та вона може набути такого права на підставі рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд встановити факт, що вона та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2019 року по серпень 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в контексті забезпечення права особи на доступ до правосуддя, суд звернув увагу на те, що позивач, користуючись належним чином своїми процесуальними правами, з урахуванням наведених вище обставин, мала реальну можливість як звернутись із позовом до належних відповідачів (з урахуванням наданих нею пояснень про наявність у неї відомостей про існування неповнолітнього сина у померлого ОСОБА_5 ), так і подати клопотання про залучення в якості співвідповідача у цій справі вказаної особи. Натомість, позивачем не залучено до участі у справі неповнолітнього ОСОБА_6 (його законного представника), не заявлено суду будь-яких клопотань про витребування доказів, що нададуть можливість достовірно встановити коло заінтересованих осіб, вважала, що позов заявлено до належних відповідачів.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки без залучення всіх належних відповідачів, такі позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Морозова В.Ю., посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду, на таке, що прийняте з грубим порушенням норм процесуального права, при допущенні неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з недотриманням конституційних принципів і загальних засад права, що призвело до неправильного вирішення справи, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, окрім обставин, викладених у позовній заяві, зазначав, що не погоджується з таким висновком суду, оскільки  ОСОБА_1 подала клопотання про допит відповідачів, як свідків. Суд задовольнив її клопотання. Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не заперечували проти допиту їх в якості свідків та були допитані такими в судовому засіданні, позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти задоволення позову. Підтвердили факт перебування позивача з їх загиблим сином ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах з 2019 року. Також повідомили суду, що у їх загиблого сина є син від першого шлюбу – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який також неодноразово був з позивачем та своїм батьком в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом проводив час з позивачем та її сином ОСОБА_7 .
Зазначає, що в цій справі визнання позову відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не суперечить закону, не порушує права, свободу та інтереси ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позовна заява містить вимоги лише про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту про перебування на утриманні загиблого.
У результаті наведених нею фактичних обставин та норм права, у ОСОБА_1 існує об`єктивна необхідність в тому, щоб рішенням суду було встановлено факт проживання її та її чоловіка ОСОБА_5 , однією сім`єю, для отримання подальшої одноразової грошової допомоги, яка пов`язана із смертю її чоловіка.

Узагальненні доводи інших учасників справи
На вказану апеляційну скаргу від третьої особи Міністерства оборони України надійшов відзив, в якому представник третьої особи – ОСОБА_8 , посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін. 
Представник третьої особи зазначала, що враховуючи той факт, що протягом 5 (п`яти) років, починаючи з 2019 по 2024 рік позивачка і загиблий не звертались до відповідних органів державної реєстрації з метою офіційно зареєструвати їх відносини, може вказувати на те, що в законний спосіб не була визнана воля загиблого у бажанні зареєструвати шлюб із позивачкою шляхом подачі заяви до органу ДРАЦС, що свідчить про його ставлення до цього факту.
При цьому посилається на правові висновки, які вказані у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року, справа №759/14906/18, а саме, що спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного, надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Тож, проживання за однією адресою не підтверджує того факту, що між позивачкою та загиблим ОСОБА_5 склалися усталені відносини, які були притаманні саме подружжю.
Крім того, зазначала, що стосовно допиту свідків про факт спільного проживання позивачки із загиблим та спільних фото, доданих до позову, належить взяти до уваги правові висновки, які вказані у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі №759/14906/18: «…самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Банківські перекази коштів також не підтверджують факту проживання однією сім`єю, та того, що вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки…».
До своєї позовної заяви позивачка не додала жодних документів, в яких підтверджується інформація, що вона перебувала на утриманні у загиблого ОСОБА_5 .
З вищевикладеного та доданих документів до позову представник третьої особи дійшла висновку, що позивачці нічого не перешкоджало себе утримувати, адже вона не є особою з інвалідністю чи непрацездатною, тобто такою, що не може самостійно себе утримувати.
Вказує на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання позивачки та загиблого ОСОБА_5 , як жінки та чоловіка, тобто наявність сім`ї, зокрема, що позивачка із загиблим постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин.
Отже, Міністерство оборони України, вважає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та загиблого ОСОБА_5 , а тому відсутні правові підстави для задоволення її позовної заяви. 

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

2. Мотивувальна частина

Обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 04 січня 2024 року № 2024/000088221 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 63). 
В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що за адресою: АДРЕСА_1 , в період з липня 2019 року по 03 серпня 2024 року, вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з ОСОБА_5 , з яким вела спільне господарство, мала спільний бюджет, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки. 
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був призваний на військову службу по мобілізації 11 серпня 2023 року. 
Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер (т. 1 а.с. 61).
Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 06 серпня 2024 року та довідки про причину смерті від 06 серпня 2024 № 3562м/2146дон причиною смерті ОСОБА_5 встановлено: вибухова травма внаслідок військових дій (а.с. 56). 
04 серпня 2024 року за вих. № 690/11539 Військовою частиною НОМЕР_1 було направлено сповіщення № 297, адресоване начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 , згідно якого висловлено прохання сповістити ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які проживають по АДРЕСА_2 , та ОСОБА_9 , яка проживає по АДРЕСА_1 , про те, що їх син та цивільний чоловік солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , призваний на військову службу по мобілізації, відданий Військовій присязі на вірність Українському народові, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 57). 
З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000,00 грн., яка виплачується сім`ям загиблих військовослужбовців та розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачка ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України. Однак їй було відмовлено.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , батьки загиблого ОСОБА_5 , які були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції як свідки, пояснили суду, що їх син ОСОБА_5 дійсно проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 за вказаною нею адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим зазначили, що у них є онук, неповнолітній син ОСОБА_5 від першого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також вони зазначили, що їм відомо, що мати їх онука звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_8 в інтересах неповнолітнього сина загиблого ОСОБА_5 – з метою отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого. 
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що їй було відомо про наявність у її загиблого цивільного чоловіка ОСОБА_5 неповнолітнього сина ОСОБА_10 , він бував у них вдома, вони всі разом неодноразово проводили час. 
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_11 .
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , зареєстрований 15 серпня 2009 року.
       
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Предметом спору в цій справі є визнання права на спадкове майно, а тому учасниками справи мають бути всі спадкоємці, які прийняли спадщину.
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
В постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено: «Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад».

Предметом спору у даній справі є вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту про перебування на утриманні загиблого ОСОБА_5 , з метою отримання одноразової грошової допомоги, яка передбачена статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).
Аналіз правових норм Закону № 2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, свідчать, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Отже, одноразова грошова допомога виплачується членам сім`ї військовослужбовця.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є те, чи ОСОБА_1 належить до членів сім`ї військовослужбовця ОСОБА_5 , які відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Враховуючи підстави, якими ОСОБА_1 обґрунтувала позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені позивачкою вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який є сином загиблого ОСОБА_5 , і який має бути залучений співвідповідачем, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
Доводи апеляційної скарги про можливість вирішення заявлених позовних вимог за участі визначеного позивачкою складу відповідачів, а також про те, що вирішення позову у даній справі не порушує права ОСОБА_6 , є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану її представником Морозовим Вадимом Юрійовичем залишити без задоволення, а рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2025 року –без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених статтею389ЦПКУкраїни. 

Головуючий	І.В. Лівінський	
  Судді:	  Т. Б. Кушнірова Л.М. Царюк	

Повне судове рішення складене 23 липня 2025 року.