ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 729/893/24
провадження № 61-8592св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мусієнко В`ячеслав Олександрович, на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області у складі судді Демченко Л. М. від 03 березня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду у складі колегії суддів:  Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В., від 06 червня 2025 року і ухвалив таку постанову.
Зміст заявлених позовних вимог
1.           У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
2.           Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що у період з 01 червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, були пов`язані спільним побутом та займалися благоустроєм будинку, в ході спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 тривалий час не був працевлаштований, тому вона надавала кошти на його потреби та лікування. 
3.           Стверджувала, що вона постійно доглядала за матір`ю свого чоловіка - 
ОСОБА_4 , яка за життя мала проблеми зі здоров`ям, допомагала їй по господарству, а після її смерті всі витрати пов`язані з її похованням були покладені на неї, оскільки цивільний чоловік ОСОБА_3 на той час ніде не працював, не мав іншого доходу та інших близьких родичів та дітей.
4.           Позивачка вказувала, що після смерті ОСОБА_3 залишився будинок його покійної матері по АДРЕСА_1 , за яким вона разом з ОСОБА_3 здійснювали постійний догляд, займалися його благоустроєм, робили ремонт, купували меблі, насосну станцію та інші предмети домашнього побуту.
5.           Позивачка підкреслювала, що вона та ОСОБА_3 планували одружитися після повернення його зі служби в Збройних Силах України, але 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , перебуваючи на військовій службі, помер. Разом з тим, за життя останній підтримував родинні зв`язки з її родичами, брав участь у вихованні її дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , всі свята вони разом проводили в колі рідних та друзів.
6.           Також посилалася на те, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема житловий будинок за вищезазначеною адресою, і їй стало відомо, що до Бобровицької державної нотаріальної контори звернулась із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 , зазначивши що вона є двоюрідною тіткою померлого.
7.           Проте, як стверджувала позивачка, під час спільного проживання 
ОСОБА_3 їй ніколи не повідомляв про те, що ОСОБА_2 є його родичкою, не підтримував з нею жодних родинних відносин, остання не вчиняла жодних дій з благоустрою будинку, не допомагала доглядати за ОСОБА_4 , в той час, коли вона хворіла, не вживала жодних дій з її поховання.
8.           З урахуванням зазначеного, позивачка просила встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період з 01 червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_4.
Короткий зміст попередніх судових рішень суду
9.           Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області 
від 03 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовлено.
10.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини спільного проживання позивачки та ОСОБА_3 , в тому числі ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, побуту, несення спільних витрат, у матеріалах справи відсутні, а показання свідків, допитаних під час судового розгляду, без наявності інших підтверджуючих доказів, не можуть бути самостійною підставою для встановлення факту спільного проживання протягом заявленого періоду.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
11.        Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, арішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року - без змін.
12.        Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що належними та допустимими доказами факт проживання позивачки з                   ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений період не доведено, адже саме по собі перебування                 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у близьких стосунках та спільна присутність їх на святах, спільний відпочинок та періодичне проживання за однією адресою не можуть свідчити, що між ними склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Узагальнені доводи касаційної скарги
13.        05 липня 2025 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мусієнко В. О., звернулася доВерховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 червня 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
14.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, у постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 05 серпня 2020 року у справі № 177/1163/16-ц, від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки. Також вказує, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив представнику позивачки у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
15.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судами попередніх інстанцій не надано обґрунтованої правової оцінки показанням свідків, які чітко підтверджували факт спільного проживання як чоловіка та дружини 
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2012 року по серпень 2023 року. Судами взято до уваги не всі пояснення свідків. 
16.        Заявниця вказує, що судами не було оцінено надані нею докази, зокрема: акт депутатського обстеження щодо проживання однією сім`єю; докази перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_3 ; сімейні фотографії за різний період її проживання з ОСОБА_3 ; облікову картку військового квитка ОСОБА_3 в якій міститься інформація про його цивільну дружину; копії медичних документів які нею були надані суду.У зв`язку із неналежною оцінкою доказів, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17.     Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 729/893/24 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
18.         ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився та був зареєстрований по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта.
19.        Згідно з копіями облікової картки, сповіщення № 12 від 21 вересня                       2023 року та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , 26 серпня 2023 року був мобілізований до лав ЗСУ та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у стаціонарі військової частини НОМЕР_2 . Смерть настала внаслідок коронавірусної хвороби (COVID 19). Сповіщення була направлено на ім`я ОСОБА_2 .
20.        Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно. Із заявами про прийняття спадщини до Бобровицької державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 , до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Т. Є. - ОСОБА_1 .
21.        Згідно з копією акта депутатського обстеження щодо проживання громадян однією сім`єю від 09 жовтня 2023 року, складеного депутатом Бобровицької міської ради Маковій В. Г. та свідками ОСОБА_7 та                 ОСОБА_8 , ОСОБА_1 проживала у своєму будинку по АДРЕСА_2 однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 з 01 червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
22.        Позивачкою надано товарний чек від 18 лютого 2023 року про придбання насосної станції «Pedrollo», у якому не зазначений покупець товару.
23.        Також судом були допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та досліджені надані позивачкою фотографії.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
24.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
25.        Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
26.        Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
27.        Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
28.        У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
29.        Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
30.        Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
31.        Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
32.        Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
33.        Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
34.        Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
35.        Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
36.        У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
37.        Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
38.        Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
39.        Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).
40.        Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
41.        Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду 
від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.
42.        Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі окремо, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі 
№ 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі 
№  694/1540/20).
43.        Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
44.        Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд, за загальним правилом, за власною ініціативою не може збирати докази (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
45.        Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
46.        Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
47.        Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
48.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
49.        Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованих висновків про те, що позивачка не довела достатніми та достовірними доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_3 однією як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 01 червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
50.        Судами попередніх інстанції надано належну оцінку показам свідків, акту депутатського обстеження щодо проживання громадян однією сім`єю 
від 09 грудня 2023 року, фотокарткам, на яких зображені позивачка та померлий ОСОБА_3 , копії медичних документів ОСОБА_3 , перерахуванню ОСОБА_1 коштів на рахунок ОСОБА_3 та мотивовано вказано, що ці докази достовірно не підтверджують того, що відносини позивачки з померлим ОСОБА_3 носили характер саме сімейних відносин у розумінні частини другої статті 3 СК України.
51.        Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що саме по собі перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у близьких стосунках, спільна присутність на деяких святах, періодичне проживання за однією адресою, не можуть беззаперечно свідчити, що між ними склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю, а доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судами попередніх інстанцій.
52.        Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
53.        Слід також зазначити, що учасники справи у судове засідання (06 червня 2025 року) не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. 
54.        06 червня 2025 року через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 - адвокатом Мусієнком В. О. було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному. 
55.        Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що клопотання про відкладення судового засідання не підлягає задоволенню, оскільки надана представником позивача медична довідка про звернення до лікаря-терапевта датована 05 червня 2025 року, натомість з клопотанням про відкладення розгляду справи представник позивачки звернувся 06 червня 2025 року, в день призначеного судового засідання, про яке він був завчасно належним чином повідомлений. Крім того ОСОБА_1 не повідомляла суд про поважні причини неявки в судове засідання, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.
56.        Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
57.        Якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
58.        Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду 
від 25 листопада 2024 року у справі № 138/1593/18, від 02 жовтня 2024 року 
у справі № 757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року у справі № 182/3021/21, від 25 червня 2024 року у справі № 496/5051/19 та ін.
59.        Колегія суддів зазначає, що явка до апеляційного суду учасників справи не є обов`язковою, позиція позивачки у справі є чіткою і зрозумілою, а тому розгляд справи апеляційним судом за відсутності позивачки та її представника не призвів до порушення права позивачки на справедливий судовий розгляд справи.
60.        Аналізуючи питання обсягу дослідження заявлених сторонами доводів по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків, зокрема суду апеляційної інстанції, щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
61.        Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Великої Палата Верховного Суду та Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
62.        Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі  
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
63.        Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
64.        З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мусієнко В`ячеслав Олександрович, залишити без задоволення.
2.           Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області 
від 03 березня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду 
від 06 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                       Є. В. Синельников
 
                                                                                                О. М. Осіян
 
                                                                                                В. В. Шипович