ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6949/25 Справа № 213/1134/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року, ухвалене суддею Мазуренком В.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

У березні 2023 року позивач  ОСОБА_3  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною як чоловіка та жінки і визнання права власності.
В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_3 та відповідач проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу з серпня 2002 року до жовтня 2022р., мали спільний бюджет та набули у спільну сумісну власність будинок по АДРЕСА_1 та автомобіль Ford НОМЕР_1 по частині. 
Просила встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з серпня 2002 року по жовтень 2022р. та в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , визнати за позивачем частину вказаних будинку та автомобіля.
Позивач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача – спадкоємців.
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2024 року  поновлено провадження у справі. 
Залучено до участі у справі як правонаступника – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Зобов`язано Першу Криворізьку державну нотаріальну контору, місцезнаходження: 50024, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, 5, надати належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною як дружини та чоловіка і визнання права власності, задоволено частково. 
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з 01.01.2004 року по жовтень 2022р.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу Ford Transit, 1991 р.в., об`ємом двигуна 2496 куб.см, VIN код НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідач ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Галач Т.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
При цьому, представник відповідача ОСОБА_4 зазначає, що вимоги позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , були пов`язані з її особистими правами, оскільки позовна вимога в частині проживання однією сім`єю як дружина та чоловік була обґрунтована тим, що саме вона проживала з відповідачем ОСОБА_2 з 2002 року по 2022 рік, а тому дані правовідносини не допускають правонаступництва. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 грудня 2018 року у справі №185/4881/16-ц, провадження №61-37866св18, 07 вересня 2022 року у справі №304/185/19, провадження №61-4724св22.
Скаржник вважає, що позивач ОСОБА_1 не являється правонаступником померлої ОСОБА_3 , а отже не є належним позивачем у даній справі. З позовної заяви та матеріалів справи не вбачається порушення законних прав та інтересів саме позивача ОСОБА_1 , відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину.
Вказує на те, що представником позивача уточнені позовні вимоги з посиланням на Правову позицію ВС викладену у Постанові від 16.06.2021р., справа №570/997/19, однак дана правова позиція стосується визначення частки у майні, яке було придбано у шлюбі та увійшло до спадкової маси.
Представник відповідача ОСОБА_4 зазначає, що свідки, які були допитані в судовому засідання назвали різні роки початку спільного проживання відповідача та померлої ОСОБА_3 , до якого часу вони проживали не зазначили взагалі. Крім того, повідомили про те, що інформація їм відома зі слів померлої ОСОБА_3 . Джерелом придбання спірного майна свідки називали продаж іншого житлового будинку в іншому населеному пункті, а також автомобіля "Нива". Однак, з матеріалів справи неможливо встановити кому належало зазначене майно, відповідачу, або померлій ОСОБА_3 , що має значення для вирішення справи по суті. Відсутні будь-які докази того, що померла ОСОБА_3 , працювала, отримувала дохід. Відсутні належні та допустимі докази того, що спірне майно має статус спільної сумісної власності.
У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповіда, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Крамчанін О.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишити судове рішення Інгулецького районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2025 року без змін. Судові витрати стягнути з відповідача.
Представник позивача – адвокат Крамчанін О.В. вказує на те, що позивач  ОСОБА_1  є спадкоємцем 2-ї черги, звернулась за спадщиною після смерті ОСОБА_3 , інших спадкоємців немає, у зв`язку з чим на думку позивача суд дійшов правильного висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1  та 1/2 частину транспортного засобу Ford Transit, державний номер  НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , підлягає задоволенню. Позивач ОСОБА_1  вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що відповідає правильному вирішенню спору по суті, тому рішення суду на думку позивача є законним обґрунтованим та не підлягає скасуванню. 
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_4 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просила скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Крамчаніна О.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з викладених у відзиві підстав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 18.09.2007р. була пенсіонером (а.с.8). 
За адресою: АДРЕСА_3 , були зареєстровані: ОСОБА_3 з 05.11.2002р. по 30.12.2014р., ОСОБА_2 з 29.08.2005р. по 30.12.2014р. (а.с.9).
За адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10,14).
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, що не заперечував та визнавав в судовому засіданні відповідач, та на підтвердження чого було надано копії спільних фотографій ОСОБА_3 та відповідача (а.с.18,19).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла (а.с.103,125). 
ОСОБА_1 доводиться рідною сестрою ОСОБА_3 (а.с.114-115,133-136), та звернулась за спадщиною після смерті ОСОБА_3 (а.с.124).
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 15.01.2020р. ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 придбав домоволодіння по АДРЕСА_1 , за 40 000 грн (а.с.11-12,13,128,137-139). 
ОСОБА_3 отримувала субсидію для відшкодування витрат на оплату комунальних платежів по АДРЕСА_1 (а.с.17). ОСОБА_3 сплачувала комунальні платежі за адресою АДРЕСА_1 (а.с.22-35)
Транспортний засіб Ford Transit 1991 р.в., об`ємом двигуна 2496 см.куб., VIN код НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2019р. (а.с.15-16,86).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог на підставі досліджених доказів, допиту свідків, виходив з встановлених обставин справи, а саме, що ОСОБА_3 та відповідач проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, тобто вели спільне господарство, разом приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносин, що притаманні подружжю та спільне проживання, у період придбання спірного майна. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем 2-ї черги після смерті сестри ОСОБА_3 , звернулась за спадщиною після її смерті, інших спадкоємців немає, інші особи не звертались за спадщиною Отже, спадковим майном після смерті ОСОБА_3 є частини будинку по АДРЕСА_1 , та автомобіля Ford Transit державний номер НОМЕР_1 , тому вимога позивача про визнання за нею права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено, у цій частині позовних вимог суд відмовив.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника відповідача ОСОБА_4 , викладеними в апеляційній скарзі, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (ч.2 ст.21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст.1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.
В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та відповідача, точний рік початку відносин не пам`ятали, підтвердили ведення спільного господарства, спільний бюджет сім`ї, тощо. Вказували, що ОСОБА_3 та відповідач продали якийсь будинок та купили будинок по АДРЕСА_1 , робили там разом ремонт та потім заїхали та жили, приблизно в 2012, 2013 роках. Документи на будинок довго не робили, не було грошей, та потім поїхали оформляти будинок та відповідач оформив будинок на своє ім`я, а ОСОБА_3 змирилась. У ОСОБА_3 та відповідача був автомобіль Ніва, який вони продали та купили інший автомобіль.
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 15.01.2020р. ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 придбав домоволодіння по АДРЕСА_1 , за 40 000 грн (а.с.11-12,13,128,137-139).
Суд встановив, що за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10,14). 
Також суд встановив, що ОСОБА_3 отримувала субсидію для відшкодування витрат на оплату комунальних платежів по АДРЕСА_1 та сплачувала комунальні платежі (а.с.17, 22-35).
В судовому засіданні суду першої інстанції відповідач на запитання представника позивача підтвердив, що у вказаний у позові період часу проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цьогоКодексу.
При за стосуванні положень ст.74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 08 червня 2016 року у справі №6-2253цс15 зазначено, що за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа №6-148цс12).
За приписами ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.
Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-1026цс15 від 23.09.2015 року, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Таким чином, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Судом встановлено та відповідачем підтверджено, що ОСОБА_3 та відповідач проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по жовтень 2022 року, тобто вели спільне господарство, разом приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю у період придбання спірного майна.
Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
Відповідно до ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Суд першої інстанції, встановивши, що спірне майно, а саме: будинок по АДРЕСА_1 , та автомобіль Ford Transit державний номер НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та відповідача, дійшов вірного висновку, що це майно належить їм в рівних долях по частині.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла. 
ОСОБА_1 доводиться рідною сестрою ОСОБА_3 
26.03.2024 року до П`ятої Криворізької державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 звернулась за прийняттям спадщини її рідна сестра ОСОБА_1 , на підставі чого була заведена спадкова справа №72200780 від 26.03.2024 року, що підтверджує витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76350552 від 26.03.2024 року (а.с.124).
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до норм ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Згідно ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. 
Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
Право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст.1216 ЦК України, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Суд першої інстанції, встановивши, факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,  ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 , з 01.01.2004 року по жовтень 2022 р., що позивач  ОСОБА_1  є спадкоємцем 2-ї черги, остання звернулась за спадщиною після смерті сестри ОСОБА_3 , інших спадкоємців немає, оскільки інші особи не звертались за спадщиною на законних підставах визнав за позивачем право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 та частину транспортного засобу Ford Transit, державний номер НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Доводи представника відповідача, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва були предметом розгляду судом першої інстанції та як правильно зазначив місцевий суд вимоги про встановлення факту заявлялись в первісному позові ОСОБА_3 і вони є взаємопов`язаними з вимогою позивача ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, тому вирішення питання про спадкові права позивача без вирішення даного питання неможливе, оскільки потребують встановлення чи проживали сторони як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та чи є спірне майно спільною сумісною власністю.
У відповідності до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права.
Також ст.4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідач вказував, що спірне майно є його особистим майном, однак доказів на підтвердження своєї позиції ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав.
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
Оскільки рішення суду залишено без змін відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Витрати понесені відповідачем за сплату судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 05 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: