ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 734/4051/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Войтенко Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  06 серпня 2025 року                                                                                            м. Київ          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача:                                                                                                                           Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                    Вівдиченко Т.Р., Мєзєнцева Є.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва із адміністративним позовом, у якому просить суд скасувати постанову серії ЕАТ №7556503 від 19.08.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень,  закрити провадження по справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при винесенні постанови поліцейський неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав відповідної оцінці доказам, не вжив заходів щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, порушив процедуру розгляду справи. Посилається на відсутність доказів скоєння правопорушення, порушення процедури розгляду справи, складання постанови поліцейським, який не фіксував швидкість та не мав технічних приладів фіксації, ненадання позивачу часу для отримання правничої допомоги.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що постанову винесено незаконно, оскільки працівник поліції не вжив заходів щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи та порушив процедуру розгляду справи.
Стверджує, що судом першої інстанції порушено право на справедливий суд, оскільки у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують направлення відзиву і доданих до нього доказів позивачу. Зазначає, що суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.
Апелянт також зазначає, що процедури розгляду справи відповідачем про вчинення правопорушення не було, оскільки працівники Департаменту патрульної поліції вручили йому постанову, без надання доказів винуватості. У постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що надане відповідачем до суду першої інстанції фото не може бути доказом у справі, оскільки із останнього не вбачається де зроблено це фото, за яких обставин та яким технічним засобом.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2025 та від 25.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Позивачем 05.08.2025 до суду подані додаткові пояснення, в яких останній зазначає, що надані представником докази до суду першої інстанції не є належними та не підтверджують факт вчинення позивачем правопорушення. Апелянт посилається на висновки суду, викладені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі №358/1020/22, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі №592/129/25, у постанові Верховного Суду від 29.10.2019 у справі №813/2564/17. Просить суд розглядати справу без його участі.
В судове засідання представники сторін не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин колегія суддів вважала можливим перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Згідно до частини четвертої   статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України   у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього   Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.     
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено та підтверджується, що водій ОСОБА_1 19.08.2023 року о 09 год 05 хв на а/дМ-01 (Київ-Чернігів-Нові Яриловичі), 73 км. С. Єрків керував транспортним засобом HYUNDAI SANTA FE, номерний знак НОМЕР_1 в населеному рункті позначеному д.з.5.45 та рухався зі швидкістю 82 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше ніж на 20 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність частиною першою статті 122 КУпАП, що підтверджується постановою серії ЕАТ №7556503 від 19.08.2023 року.
Швидкість руху транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE, номерний знак НОМЕР_1 , зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 TC000744.
Колегією суддів встановлено, що позивач не заперечує, що рухався автодорогою Київ-Чернігів у межах населеного пункту с. Єрків.
Не погоджуючись із даною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходив із того, що під час розгляду справи знайшло своє повне підтвердження порушення позивачем вимог п.12.4 Правил дорожнього руху і не викликає сумніву, тому дії відповідачів щодо складення оскаржуваної постанови були обґрунтованими і законними і підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КУпАП  немає.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, Законом України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 14 Закону № 3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР України).
Згідно п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.  
Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП  перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху за ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т. ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Матеріалами справи встановлено, що постановою серії ЕАТ № 7556503 від 19.08.2023 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою першою статті 122 КУпАП  та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що з боку працівників поліції наявна провокація, а процедури розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення не було, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п. 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ураховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватись на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
Колегією суддів апеляційного суду здійснено перегляд наданого відповідачем оптичного диску із відеозаписом та фото з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000744) (а.с.152), з яких вбачається, що транспортний засіб HYUNDAI SANTA FE, номерний знак НОМЕР_1 в населеному пункту с. Єрків позначеному д.з. 5.49 рухався зі швидкістю 82 км/год. Із наданого відео вбачається, що червона позначка фіксується на автомобілі позивача на відстані 189,8 м, тобто прилад вимірює швидкість саме автомобіля позивача, що спростовує версію позивача  ОСОБА_1 про те, що приладом фіксувалася швидкість іншого автомобіля.
Також відеоматеріалами та фото спростовуються доводи позивача про те, що останній рухався в правій смузі руху, оскільки відеозаписом зафіксовано рух автомобіля позивача в крайній лівій смузі, а також момент перестроювання в праву смугу.
Щодо доводів апелянта про те, що в матеріалах справи відсутній технічний запис, який би відображав розгляд справи щодо вчиненого правопорушення, колегія суддів таке.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що оскільки ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04.02.2025 отримано відповідачем через півтора роки після винесення постанови серії ЕАТ №7556503 від 19.08.2023, що в силу вимог чинного законодавства, 30-ти денний строк зберігання відеозапису з портативного відеореєстратора  закінчився, у зв`язку з чим такий відеозапис було видалено автоматично.
У колегії суддів не має правових та об`єктивних підстав поставити під сумнів дії поліцейських під час оформлення правопорушення, скоєного позивачем, зокрема, й в частині допущення процедури розгляду справи.
Водночас статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
В даному випадку перевищення швидкості зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TruCam LTI 20/20 ТС000744.
Колегія суддів зазначає, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення Правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.
Згідно технічних характеристик, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості «TruCam LTI» 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку в автоматичному режимі, тому його покази можливо розцінювати, як беззаперечний доказ по справі.
Колегія суддів зазначає, що прилад TruCam LT1 20/20 № ТС000744 не є автоматичним засобом вимірювальної техніки.
Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.
Вказаний тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam» отримав сертифікат відповідності.
Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26710,   прилад TruCam LTI 20/20 серійний № ТС000744 є придатним до застосування і відповідає необхідним вимогам. Дане свідоцтво чинне до 07 грудня 2023 року.
Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказуючи правомірність винесеної постанови, представник відповідача надав суду зокрема диск з відеозаписом та фото з приладу TruCam LTI 20/20 серійний № ТС000744.
На відеозаписі зафіксовано рух автомобіля HYUNDAI SANTA FE, номерний знак НОМЕР_1 , швидкість руху (82 км/год), а також відображено місце вчинення правопорушення (а/с Київ-Чернігів-Нові Яриловичи 74 км), відмітка про що міститься у верхній частині фотографії приладу. 
Щодо доводів апелянта про те, що під час складення постанови працівник поліції не зазначив жодних відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція №1026) портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів
Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції № 1026 портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.
Пунктами 4, 5 та 6 розділу II Інструкції №1026 передбачено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення; включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу; під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.
Тобто, нормами Інструкції №1026 передбачено вимоги до технічних приладів поліцейських.
Згідно з частинами другою, третьою статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених  частиною другою  цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зміст оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП, оскільки остання   містить зазначення технічного засобу (470560, п.7 постанови від 19.04.2024 серії ЕАТ №7556503), втім стаття 283 КУпАП не передбачає обов`язкового зазначення у ній номенклатурних номерів карт пам`яті, інвентарних номерів відеореєстраторів.
Таким чином, доводи позивача про те, що оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис спростовуються наведеними вище фактичними обставинами справи.
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції порушено право позивача на справедливий суд, оскільки відповідачем не направлено позивачу копію відзиву із додатками, чим порушено частину другу статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до частини першої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно частини дев`ятої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Отже, можливість взяття судом до уваги поданих сторонами доказів безпосередньо залежить від виконання ними обов`язку з їх надсилання (надання) іншим учасникам справи, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини третьої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем направлено до суду відзив на позовну заяву. В додатках до відзиву на позовну заяву у пункті 11 зазначено - копія документу, що підтверджує направлення відзиву позивачу. Однак, в матеріалах справи вищевказані докази відсутні.
Водночас судова колегія встановила, що в підсистемі «Електронний суд» містяться відомості про те, що відзив від 25.02.2025 надійшов від АСДС та доставлений до електронного суду 25.02.2025 о 09:47.
Так, відповідно до п.п.5.4.-1 пункту 5 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи затвердженого     рішенням ВРП 17.08.2021 року №1845/0/15-21 електронний кабінет - персональний кабінет (вебсервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) ЄСІТС, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів ЄСІТС або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу.
Проаналізувавши зазначені норми, колегія суддів зазначає, що у позивача була можливість із моменту надходження відзиву до суду 25.02.2025, до моменту прийняття судового рішення у справі 16.04.2025 ознайомитися із відзивом у підсистемі «Електронний суд», оскільки він є її    користувачем.
Більше того, у клопотанні, яке подано до суду 15.04.2025 позивач зазначає, що від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, а також останнім подано до суду першої інстанції відповідь на відзив від 15.04.2025, що свідчить про обізнаність останнього із відзивом Департаменту патрульної поліції. Судова колегія також зазначає, що у відповіді на відзив позивач зазначає свої аргументи та доводи щодо тих обставин, які викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Що стосується доводів апелянта про те, що суд розглянув справу на підставі доказів, які позивач не отримував та не знайомився із ними, а саме із поданим відповідачем до суду оптичним диском із відеозаписом та фото, які суд не завантажив в підсистему «Електронний суд», колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини дев`ятої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства     України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Департамент патрульної поліції надав докази на диску, тобто в електронній формі, а тому не повинен був завчасно надсилати їх позивачу.
Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 18.11.2021 у справі №0540/7665/18-а.
Ствердження апелянта про те, що надана до суду фотофіксація зроблена інспектором Дяченко, а справу розглянуто інспектором Росіком, колегія суддів оцінює критично, оскільки останній не зазначає жодних нормативно-правових актів або підзаконних актів, які були порушені відповідачем під час розгляду справи. 
При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.
Отже, сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбачених частиною першою статті 122 КУпАП, а доводи позивача не спростовують висновки відповідача.
Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 122 КУпАП.
Колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови серії ЕАТ №7556503 від 19.08.2023.
Щодо посилання апелянта на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі №358/1020/22 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі №592/129/25, слід зазначити, що дані судові рішення, відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.
Згідно з приписами частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.         
Керуючись статтями 229, 243, 250, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 у справі №734/4051/23 -  залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач                                                                        О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                             Т.Р.Вівдиченко

                                                                                                      Є.І.Мєзєнцев