П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
18 серпня 2025 року 	 	справа 340/196/25	

                    Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
                              головуючий суддя  Суховаров А.В. 
                                    судді  Ясенова Т.І., Головко О.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 (суддя Пасічник Ю.П.) про повернення позовної заяви  ОСОБА_1  до Міністерства оборони України про зміну формулювання причин звільнення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13.01.2025 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправною відмову у внесенні змін до пункту 25 наказу №072-ПМ від 25.11.1996 командуючого Одеським військовим округом у формулюванні причин звільнення з «за службовою невідповідністю» на «за станом здоров`я» та зобов`язати внести такі зміни. Вказує що неодноразово звертався до відповідача з проханням змінити формулювання причин звільнення однак отримував негативні відповіді.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 позовна заява залишалась без руху та надавалось 10 днів для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності причин пропущення цього строку. 
В поданій заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказує що тривалий час не міг звернутись до суду в зв`язку з тим, що хворів та знаходився на лікуванні з 07.07.2014 по 25.12.2020 в психіатричній лікарні. Його емоційний та загальний стан здоров`я тривалий час не давав можливості звернутись до суду.   
          Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 позовну заяву повернуто. Окружний суд визнав неповажними причини пропущення строку звернення до суду. 
          В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу про повернення позовної заяви. Наполягає на тому, що його примусово помістили до психіатричної лікарні, а тому він не міг своєчасно звернутись з позовом. 
          Надаючи оцінку законності оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з наступного: 
          Частиною 1 статті 233 КЗпП України в редакції на день звільнення позивача передбачалось, що працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, міського народного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дати видачі трудової книжки. 
Законом України №2352 від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, частини 1, 2 статті 233 КЗпП України викладені в такій редакції: «Працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті. З заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, в тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Починаючи з 01.09.2005 набув чинності Кодекс адміністративного судочинства України, статтею 99 якого передбачалось що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод, інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод, інтересів. Для захисту прав, свобод, інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод, інтересів.
Законом України №2453 від 07.07.2010 в частині 2 слово «річний» замінено словом «шестимісячний»; частину 3 доповнено реченням: «Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк».
Починаючи з 15.12.2017 діє нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частин 1, 5 статті 122 КАС України, позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Отже, весь час з моменту звільнення позивача з військової служби законодавством встановлений місячний строк звернення до суду для вирішення спору з питань звільнення з публічної служби. Тому окружний суд правильно вказав що звернення з позовом про зміну формулювання причини звільнення більше ніж через 29 років після звільнення є явно невиправданим. Будь яких об`єктивних непереборних обставин, які б перешкоджали звернутись до суду у встановлений законом місячний строк позивачем не наведено. 
Європейський суд з прав людини у справах Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії, Каменівська проти України зазначив, що право на звернення до суду не є абсолютним та може бути обмеженим. Строки позовної давності спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і дотримання принципів юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати що ці правила будуть застосовані.
               В рішенні Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава за допомогою встановлення процесуальних строків, може обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. 
             Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду в постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20 зазначила що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежене встановленням строків для звернення до суду. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатись спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Встановлення строків звернення до суду передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитись до виконання своїх обов`язків. 
               Дотримання строку звернення до суду є однією з умов для реалізації права на позов в публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності  діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №826/3994/16, від 03.05.2018 у справі №826/26727/15, від 03.05.2018 у справі №826/8153/16, від 31.05.2018 у справі №826/15798/16).     
              Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, такими, що не залежали від волевиявлення особи, пов`язані з перешкодами і труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини повинні бути підтверджені належними доказами (постанови Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/2158/17, від 18.10.2018 у справі №826/14402/17).  
На підтвердження причини пропущення строку звернення до суду позивачем надані свідоцтво про хворобу, згідно якого він знаходився на лікуванні Олександрійської центральної районної лікарні з 11.08.1989 по 22.08.1989, з 07.09.1994 по 0710.1994, з 01.08.1995 по 19.08.1995, 08.02.1996 по 29.02.1996, з 01.11.1996 по 25.11.1996; виписка з медичної карти Олександрійської амбулаторії загальної практики сімейної медицини про те що він знаходився на стаціонарному лікуванні з 08.06.2021 по 18.06.2021, - що є явно недостанім щоб визнати поважною причину звернення до суду більше ніж через 29 років після звільнення.     
Керуючись статтями 241 – 245, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 про повернення позовної заяви – без змін. 

Постанова набирає законної сили з 18.08.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів. 

   
Головуючий суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               судді                                                                      Т.І. Ясенова 

                               судді                                                                      О.В. Головко