ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року 
м. Київ
справа №160/11562/24
адміністративне провадження № К/990/48206/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Стеценка С.Г. та Чиркіна С.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №160/11562/24
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_2
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Головко О.В., суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1.          У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Управління, відповідач), в якому просив:
-          визнати протиправними дії Управління, оформлені листом-відповіддю №55/14-М-273/93 від 11 квітня 2024 року, про відмову у здійсненні перерахунку та у зарахуванні позивачу пільгової вислуги років до його календарної вислуги років за час служби (роботи), для призначення/перерахунку пенсії окремих періодів служби, а саме: участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, за період з 12 травня 2015 року по 25 грудня 2017 року із розрахунку один місяць служби за три місяці служби; проходження служби в Управлінні "К" ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Управління «К») з жовтня 2013 року по грудень 2014 року, із розрахунку - один місяць служби за півтора місяці служби; 
-          зобов`язати Управління здійснити перерахунок та зарахувати позивачеві пільгову вислугу років до його календарної вислуги років за час служби (роботи), для призначення/перерахунку пенсії окремих періодів служби, а саме: участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, за період з 12 травня 2015 року по 25 грудня 2017 року із розрахунку один місяць служби за три місяці служби; проходження служби в Управлінні "К" з жовтня 2013 року по грудень 2014 року, із розрахунку - один місяць служби за півтора місяці служби; 
-          зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання про призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), у розмірі 70% від грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є пенсіонером та отримує пенсію згідно Закону № 2262-ХІІ, та має статус учасника бойових дій. Вказує, що відповідачем протиправно не зараховано вислугу пільгового стажу до календарного, а саме: проходження служби в Управлінні «К» з 01 жовтня 2013 року по 01 грудня 2014 року із розрахунку 1 місяць за 1,5 місяці служби; проходження служби в районах проведення антитерористичної операції з 12 травня 2015 року по 25 грудня 2017 року із розрахунку 1 місяць за 3 місяці служби в результаті чого, керівництвом Управління направлено до пенсійного органу, подання про призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ, у розмірі 55% від грошового забезпечення, не зважаючи на те, що згідно чинного пенсійного законодавства України, особам які звільнилися зі служби з вислугою років - 26 років, повинна бути призначена пенсія за вислугу років на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ - у розмірі 70%.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року позов задоволено.
4.          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звільнення позивача з військової служби (31 грудня 2017 року) та дату звернення позивача із заявою до відповідача щодо оформлення та подання необхідних документів до пенсійного органу для призначення пенсії за вислугу років за  Законом № 2262-ХІІ  діяла стара  редакція пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Порядок № 393), відтак у позивача наявні підстави для зарахування до пільгової вислуги час участі в антитерористичній операції (у співвідношенні один місяць служби за три) та служби в Управлінні "К" (у співвідношенні один місяць за 1,5).
5.          Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. 
6.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що предметом спору у справі є питання належності звернення до відповідача - Управління - за повторним призначенням пенсії за вислугу років, що вже була призначена раніше. Колегія суддів дійшла висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки на момент звернення позивач вже перебував на пенсійному обліку та отримував пенсію відповідно до Закону № 2262-XII, а тому питання зарахування вислуги років у пільговому обчисленні мало бути вирішено у формі перерахунку пенсії, з відповідним зверненням про перерахунок, а не через вимогу до СБУ подати нове подання на призначення пенсії.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
7.          Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року і залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року.
8.          На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції ухвалено оскаржуване судове рішення з неправильним застосуванням положень пункту "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII, постанови Правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - постанова ПФУ №22-1), постанови Правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30 січня 2007 року №3-1" (далі - постанова ПФУ №3-1), а також без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 січня 2024 року у справі №240/22910/22.
9.          У касаційній скарзі позивач не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, з питанням щодо зарахування окремих періодів служби в кратному розмірі ОСОБА_1 мав звернутися до територіального управління Пенсійного фонду України із відповідною заявою про перерахунок пенсії, оскільки позивач вже перебував на пенсійному обліку та отримував пенсію на підставі Закону №2262-XII.
10.          Так, позивач вважає, що він повинен звертатися із заявою щодо перерахунку та зарахування пільгової вислуги років до календарної вислуги років, підготовки та направлення до пенсійного органу подання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII, через уповноважений структурний підрозділ, тобто, в даному випадку Управління, а не до територіального управління Пенсійного фонду України із відповідною заявою про перерахунок пенсії.
11.          Подібного висновку, за твердженням скаржника, дотримується Верховний Суд, у постанові від 31 серпня 2023 року у справі №200/4951/22, у якому зазначено, що відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року №3-1, заяви про призначення пенсій за вислугу років подаються до головних управлінь Пенсійного фонду України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважений структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України.
12.          У касаційній скарзі позивач також зазначає, що при прийнятті судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення помилково застосовано постанову ПФУ №22-1, яка стосується Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в той час як він звертався до відповідача із заявами щодо пенсії, яка призначається за Законом №2262-XII, а тому пенсія йому повинна призначатися і перераховуватися відповідно до постанови ПФУ №3-1.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
13.          Касаційна скарга надійшла до Суду 16 грудня 2024 року.
14.          Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у справі №  160/11562/24 витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
15.          Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 31 липня 2025 року.
16.          При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Позиція інших учасників справи
17.          Від відповідача 25 лютого 2025 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що Управління касаційні вимоги не визнає, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню у повному обсязі. Управління наголошує на тому, що пенсія за вислугу років не може призначатися повторно. З огляду на те, що ОСОБА_1 вже отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-XII, відсутні правові підстави для повторного направлення документів до пенсійного органу для призначення пенсії. 
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
18.          Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером та отримує пенсію згідно Закону № 2262-XII, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . 
19.          З 15 серпня 2000 року по 31 грудня 2017 року проходив військову службу на посадах офіцерського складу в ІНФОРМАЦІЯ_2. 
20.          Станом на 31 грудня 2017 року у позивача наявно 17 років 4 місяці та 16 днів календарної вислуги.
21.          26 березня 2024 року позивач звернувся до Управління із заявою про здійснення перерахунку та зарахування йому пільгової вислуги років до його календарної вислуги років за час служби (роботи), для призначення/перерахунку пенсії окремих періодів служби, а саме: участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, за період з 12 травня 2015 року по 25 грудня 2017 року із розрахунку один місяць служби за три місяці служби; проходження служби в Управлінні «К» з жовтня 2013 року по грудень 2014 року, із розрахунку - один місяць служби за 1,5 місяців служби, а також просив підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" частини першої статті 12 Закону №  2262-ХІІ ОСОБА_1 , у розмірі 70% від грошового забезпечення з якого обраховується пенсія.
22.          Листом від 11 квітня 2024 року за № 55/14-М-273/93 Управлінням повідомлено позивача, що відповідно до пункту «а» статті 12 Закону, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше. У зв`язку з відсутністю підстав для повторного призначення пенсії за вислугу років, то, відповідно, відсутні підстави для направлення Управлінням до органу пенсійного фонду необхідних документів для призначення пенсії.
23.          Позивач вважає відмову відповідача, оформлену у листі №55/14-М-273/93 від 11 квітня 2024 року, протиправною, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення, що стало підставою для звернення до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
24.          Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених  статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
25.          Згідно з положенням  частини четвертої статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
26.          Відповідно до  частин першої,  другої  та  третьої статті 242 КАС України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
27.          Крім того,  стаття 2  та  частина четверта статті 242 КАС України  встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
28.          Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.
29.          Відповідно до  частини другої статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
30.          Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
31.          Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
32.          Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
33.          Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
34.          Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
35.          Ця норма є об`єктивним продовженням задекларованого в статті 1 Конституції України її статусу як соціальної та правової держави.
36.          Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
37.          Зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин вбачається, що позивач отримує пенсію за вислугу років згідно положень пункту «б» статті 12 Закону №  2262-ХІІ, перерахунок якої, починаючи з 01 квітня 2018 року, проводиться органами пенсійного фонду на підставі чинного законодавства.
ОСОБА_1 26 березня 2024 року звернувся до Управління з заявою, в якій просив зарахувати окремі періоди його служби до його календарної вислуги років в пільговому обчисленні, підготувати та надати до органу пенсійного фонду подання про призначення пенсії відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №  2262-ХІІ.
Листом від 11 квітня 2024 року № 55/14-М-273/93 Управління повідомило позивача, зокрема, про неможливість призначення пенсії за Законом №  2262-ХІІ, що свідчить про відсутність підстав для направлення до органу пенсійного фонду документів для призначення пенсії.
38.          Суд апеляційної інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення погодився з позицією відповідача у справі, зазначивши, що визначальним у цьому спорі є те, що позивач вже отримує пенсію відповідно  Закону №  2262-ХІІ, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для її повторного призначення.
39.          Звертаючись до Суду з касаційною скаргою ОСОБА_1 з посиланням на Порядок №  393 наголошує на можливості зарахування окремих періодів його служби, а саме: участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, за період з 12 травня 2015 року по 25 грудня 2017 року; проходження служби в Управлінні "К" з жовтня 2013 року по грудень 2014 року.
40.          Таким чином, спірним питанням у справі є з`ясування правової можливості повторного призначення пенсії за вислугу років за іншим пунктом частини першої статті 12 Закону України № 2262-ХІІ, зокрема за пунктом «а», у зв`язку з потенційно можливим зарахуванням до календарної вислуги років позивача окремих періодів служби в пільговому обчисленні на підставі Порядку №  393.
41.          За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
42.          Так, пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.
43.          Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає  Закон № 2262-XII.
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
44.          Частиною першою статті 1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
45.          Згідно з пунктом «в» статті 1-2 Закону №2262-ХІІ, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.
46.          Відповідно до статті 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. 
47.          Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
48.          Приписами абзацу першого пункту «б» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
49.          Стаття 17 Закону № 2262-ХІІ визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії. Так, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Заковом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, зокрема: а) військова служба; з) військова служба у збройних силах; и) час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України (частина перша статті 17 Закону № 2262-ХІІ).
50.          Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 2262-ХІІ, до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
51.          Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
52.          На виконання зазначеного положення Урядом затверджено Порядок №  393, положеннями якого дійсно передбачена можливість пільгового обчислення вислуги років на посадах згідно з переліком, передбаченим цим порядком.
53.          Водночас, аналізуючи положення Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 393, в контексті предмету спірних правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів вказує, що право на призначення пенсії за вислугу років виникає лише за умови дотримання всіх установлених законодавством критеріїв саме на дату звільнення зі служби, зокрема - наявності необхідної календарної вислуги років, визначеної у відповідному пункті частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ. За відсутності на вказану дату відповідної тривалості вислуги, призначення пенсії за таким пунктом є неможливим. Це є ключовою юридичною обставиною, без якої право на пенсійне забезпечення за вказаною нормою не виникає. 
Крім того, Суд зауважує, що повторне звернення з вимогою про призначення пенсії за іншим пунктом статті 12 Закону № 2262-ХІІ у межах одного й того самого факту звільнення не передбачено чинним законодавством.
А отже, подальше "додавання" кількісного показника календарної вислуги років шляхом включення нових періодів служби до відповідної довідки про стаж або застосування пільгового порядку обчислення окремих періодів служби згідно положень Порядку №  393 не породжує права на повторне призначення пенсії, якщо особі вже було призначено пенсію за іншим пунктом того самого Закону.
Таким чином, повторне звернення з вимогою про призначення пенсії за іншою нормою Закону №  2262-ХІІ не передбачене законодавством, а тому є юридично необґрунтованим та суперечить принципу правової визначеності.
54.          Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про обґрунтованість позиції відповідача щодо відсутності передбачених законодавством правових підстав для направлення до органу пенсійного забезпечення документів з метою повторного призначення пенсії.
55.          На підставі вищезазначеного колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22 та від 15 січня 2024 року у справі № 240/22910/22, оскільки у цих справах правова позиція сформульована без урахування принципового положення про те, що призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ не може здійснюватися повторно в межах одного і того ж факту звільнення.
56.          При цьому Суд вважає за необхідне вказати, що пункт «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачає вимогу саме щодо календарної вислуги років (у даному випадку - 23 роки і 6 місяців). Пільгове обчислення окремих періодів служби, передбачене Порядком № 393, є механізмом, що використовується для визначення загальної (обрахованої) вислуги років, від тривалості якої залежить відсотковий розмір пенсії. Однак цей механізм не може замінити чи компенсувати відсутність календарної вислуги, яка є самостійною і необхідною умовою для набуття права на пенсію за цією нормою.
57.          Водночас, як установлено судами попередніх інстанцій, станом на 31 грудня 2017 року у позивача було наявно лише 17 років 4 місяці та 16 днів календарної вислуги, що, навіть з урахуванням пільгового обчислення окремих періодів служби позивача, об`єктивно унеможливлює застосування до нього зазначеної норми та виключає можливість призначення пенсії за вказаним пунктом.
58.          Таким чином, різниця між наявною у позивача календарною вислугою років (17 років 4 місяці 16 днів) та мінімально необхідною для застосування пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ (23 роки 6 місяців) є настільки суттєвою, що він об`єктивно не міг бути компенсований навіть у разі застосування пільгового порядку обчислення періодів служби, на які посилається позивач. Це, у свою чергу, виключає можливість задоволення позовних вимог по суті, незалежно від формулювання обраного способу їх правового захисту.
59.          Водночас, колегія суддів зауважує, що статтею 63 Закону №2262-ХІІ визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
60.          Статтею 66 Закону №2262-ХІІ встановлено, що рішення про відмову в призначенні пенсії або її перерахунку, зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, порушення строків і заниження розмірів пенсії може бути оскаржено до вищих органів або до суду.
61.          Аналіз наведених норм права в контексті обставин спірних правовідносин дає підстави для висновку, що питання зарахування окремих періодів служби в пільговому (кратному) обчисленні, на які посилається ОСОБА_1 , не може розглядатися як підстава для повторного призначення пенсії, а може бути предметом виключно перерахунку вже призначеної пенсії.
З урахуванням положень статті 63 Закону № 2262-ХІІ, належним способом реалізації такого права є звернення до органу пенсійного забезпечення із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з поданням додаткових документів, які підтверджують проходження служби в особливих умовах.
62.          Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженням суду апеляційної інстанції про те, що обраний позивачем спосіб судового захисту у вигляді вимоги про повторне призначення пенсії є неналежним, оскільки не відповідає характеру заявленої вимоги та правовому механізму, передбаченому законодавством для вирішення відповідного питання.
63.          Щодо доводів скаржника про помилкове застосування судом апеляційної інстанції Порядку № 22-1 замість Порядку № 3-1, колегія суддів зазначає таке.
64.          Дійсно, Порядок № 3-1 є спеціальним нормативним актом, що регулює питання обчислення вислуги років саме для військовослужбовців, на відміну від Порядку № 22-1, який застосовується щодо пенсій, призначених за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте сама по собі така помилка не має істотного значення для правильного вирішення спору, оскільки правові висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються не на положеннях підзаконного акта, а на нормах Закону № 2262-ХІІ, які визначають умови виникнення права на призначення пенсії за вислугу років.
65.          Крім того, жоден з наведених Порядків не встановлює можливості повторного призначення пенсії за іншим пунктом частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ після її первинного призначення, що є визначальним для вирішення цього спору.
66.          З огляду на це, Суд вказує, що доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування положень пункту "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII, а також не врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22 та від 15 січня 2024 року у справі №240/22910/22 не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року.
67.          Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
68.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
69.          Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі.
70.          Рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржуваному судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім основним аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
71.          Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350,     355, 356, 359 КАС України, Cуд
П О С Т А Н О В И В: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                           Я.О. Берназюк

Судді:                                                                                                               С.Г. Стеценко

                                                                                                                        С.М. Чиркін