Номер провадження: 22-ц/813/4410/25 
Справа № 501/3980/24
Головуючий у першій інстанції Тордія Е. Н.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
12.06.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,
на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2025 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів 
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, в обґрунтування якого зазначив, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2012 року по 28.03.2016 року, що підтверджується рішення Іллічівського міського суду Одеської області у справі 501/283/16-ц, яким шлюб між ними розірвано. 
Від шлюбу сторони мають спільну дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28.03.2016 року у справі 501/290/16-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено, та вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з 08 лютого 2016 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Чорноморському відділі державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) – виконавче провадження АСВП № 51083583.
Станом на 16.09.2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості складеного державним виконавцем Чорноморського ДВС.
Позивач зазначає, що вони з відповідачем є військовослужбовцями.
У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року, отриманням дитиною психологічної та емоційної шкоди, сторонами по справі 30.03.2024 року надано спільну заяву на згоду на тимчасовий виїзд за кордон з 01.04.2024 року сина ОСОБА_4 у супроводі громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та/або громадянина України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є бабою та дідом ОСОБА_4 .
З 03.05.2024 року ОСОБА_4 перебуває за межами території України, а саме разом з бабусею та дідусем знаходяться в Країні Королівство Норвегії, перебуваючи на повному утриманні бабусі ОСОБА_5 та дідуся ОСОБА_6 . При цьому, що позивач продовжує добросовісно сплачувати відповідачу кошти на утримання сина згідно виконавчого провадження № 51083583.
Позивач зазначає, що врегулювати питання утримання ОСОБА_4 спільно з відповідачем з урахуванням вищевказаної обставини, що син проживає разом з бабусею та дідусем і вони несуть всі витрати на його утримання виявилось не можливим. Позивач пропонував відповідачеві, в усному порядку, відкрити рахунок на дитину та перераховувати призначені аліменти на даний рахунок, однак згоди не отримав. У зв`язку із чим вимушений звернутись до суду із позовними вимогами про звільнення (відміну) стягнення з позивача аліментів на користь ОСОБА_2 за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 501/290/16-ц від 28.03.2016 року, на період перебування дитини за кордоном.
Вважає, що факт зміни місця проживання дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживає з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів.
Позивач просив суд звільнити від сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), які стягуються за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 501/290/16-ц від 28.03.2016 року, на період перебування дитини за кордоном, з моменту пред`явлення до суду позовної заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Іллічівський міський суд Одеської області рішенням від 23 січня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів – відмовив.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взявши до уваги надані докази у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що позивачем переконливих доказів що мають істотне значення і можуть бути підставою для звільнення позивача від сплати аліментів на час перебування дитини за межами України не надано, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону на думку суду, не є істотними та достатніми для звільнення його  від сплати аліментів за рішенням суду,  тому суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23.01.2025 року у справі № 501/3980/24 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги та не надано оцінку доказам про те, що ОСОБА_1 продовжує піклуватись про дитину та додатково, поза межами виконавчого провадження АСВП № 51083583, перераховує кошти (аліменти) на рахунок ОСОБА_5 на утримання дитини та надає допомогу дитині в натуральній формі шляхом направлення посилок через перевізника, а відповідач ОСОБА_2 , як отримувач аліментів жодним чином не приймає участі у піклуванні дитини, що підтверджено нею у судовому засіданні, та підтверджується виписками по рахунках ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Посилається, що дитина виїхала за межі України разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з дозволу батьків, на підставі їх спільної заяви, тому дідусь та бабуся несуть повну відповідальність за дитину та є її законними представниками за межами України.
Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що місце визначення малолітньої дитини як в судовому порядку, так і поза судовому порядку не здійснювалось, а відтак дитина має право щодо місця свого проживання. Факт зміни місця проживання дитини, є саме тією обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача на період коли дитина не проживає разом з відповідачем.
Зауважує, що суд першої інстанції витребував у відповідача інформацію про залишок коштів на рахунку, які обліковуються у відповідача. Відповідачем дана інформація не була надана, разом з тим надано інформацію про те, що відповідачем відкрито картку 07.01.2025 « ОСОБА_7 » та на неї зараховано кошти, тобто після того як суд зобов`язав відповідача надати виписку по рахунку щодо залишку коштів. 
Вважає, що факт відкриття картки « ОСОБА_7 » та зарахування на неї коштів не свідчить, що ОСОБА_4 користується даною карткою та розпоряджається аліментами, оскільки зазначена картка знаходиться у відповідача, що підтверджено у судовому засіданні.
Щодо відсутності доказів не цільового використання аліментів відповідачкою, скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22) в якій зазначено, що нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі, роз`яснено ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду у письмовій формі відзиву.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження отримала 11.03.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_8 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 11.03.2025 року та 25.02.2025 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Від представника ОСОБА_2 – ОСОБА_8 17.03.2025 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2025 року залишити без змін. В обґрунтування зазначив, що відповідач надала заяву про згоду на тимчасовий виїзд за кордон своєї дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на рік, а саме: з 01.04.2024 року по 01.04.2025 року. Згоди на виїзд за кордон дитини на постійне місце проживання відповідач не надавала. 
Посилається, що Верховний Суд у своїй постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зазначив, що тимчасове перебування дитини з одним із батьків не є визначенням їхнього постійного місця проживання саме з ним та не може бути підставою для припинення стягнення аліментів, які були присуджені рішенням суду на користь одного з батьків, з ким дитина тимчасово не проживає.
Зазначає, що 01.01.2025 року відповідачем було відкрито окремий рахунок на ім`я дитини ОСОБА_4 та зараховано на його дитячий особистий рахунок грошові кошти у розмірі сплачених позивачем аліментів, з метою збереження та накопичення коштів, які сплачувались на дитину.
Представник ОСОБА_1  -  ОСОБА_3  та представник  ОСОБА_2  – ОСОБА_8  судові повістки-повідомлення отримали 12.04.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – ОСОБА_8 просив долучити до матеріалів справи виписку АТ КБ «Приватбанк» про рух коштів по картці від 14.03.2025 року; постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.01.2025; довідку про доходи від 03.03.2025 року.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 12.06.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у долученні до матеріалів справи доказів, а саме: виписку АТ КБ «Приватбанк» про рух коштів по картці від 14.03.2025 року; Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.01.2025; довідку про доходи від 03.03.2025 року, з огляду на таке.
Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 922/393/18.
Надані відповідачем документи не існували на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції не надавав їм оцінку, вони датовані після ухвалення судом першої інстанції рішення.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просила долучити до матеріалів справи докази долучені до апеляційної скарги, а саме заяву про відкриття поточного рахунку для ОСОБА_7 , які отримані з сайту АТ КБ «Приватбанк» і є загальнодоступними.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 12.06.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив в приєднанні і дослідження доказів, доданих до апеляційної скарги, оскільки про дані обставини зазначалося відповідачкою, а саме про відкриття рахунку і переказу коштів саме на рахунок дитини, проте будь-яких обґрунтувань що перешкоджало заявити клопотання про витребування цих доказів в суді першої інстанції, а саме доданих до апеляційної скарги, суду апеляційної інстанції не надано.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_8 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги не визнав.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що доказів не цільового використання аліментів відповідачкою, позивачем суду не надано. Матеріали справи містять інформацію що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на теперішній час перебуває на території Королівства Норвегії у супроводі бабусі та дідуся зі згоди своїх батьків. Суд врахував, що дозвіл на його перебування за кордоном спливає 1 квітня 2025 року, з вересня 2024 року аліменти на утримання ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_2 не перераховувались. Позивачем переконливих доказів, що мають істотне значення і можуть бути підставою для звільнення позивача від сплати аліментів на час перебування дитини за межами України не надано, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону на думку суду, не є істотними та достатніми для звільнення його  від сплати аліментів за рішенням суду,  тому дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підвтерджується копією свідоцтва серія НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області 04 січня 2013 року.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 березня 2016 року у справі № 501/283/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 березня 2016 року у справі № 501/290/16-ц, з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з 8 лютого 2016 року і до повноліття дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою від 12 травня 2016 року державного виконавця Іллічівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ Одеської області відкрито виконавче провадження № ВП 51083583 на підставі виконавчого листа за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 березня 2016 року щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі частини, починаючи з 01.04.2016 року.
Згідно паспорту громадянина України НОМЕР_2 виданого 23 січня 2024 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 03 травня 2024 року перетнув кордон України у супроводі бабусі та дідуся ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі довіреності.
З розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 16 вересня 2024 року вбачається , що аліменти сплачені в повному обсязі.
Згідно витягу з особистого рахунку ОСОБА_2 . АТ КБ «ПриватБанк» від 26.12.2024 року ОСОБА_2 отримано аліменти від Іллічівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ Одеської області за період з травня по вересень 2024 року у розмірі 31764,11.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 07.01.2025 року залишок по рахунку «Юніор» становить 31800,00 грн.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, зокрема, встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, може бути тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України може стати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів.
Разом з тим, рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
Висновки щодо застосування ст. 197 СК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №477/1165/20, від 03.02.2021 у справі №125/2525/18, від 26.12.2019 у справі №219/6287/17, від 26.09.2019 у справі №760/32225/18, від 27.02.2019 у справі №307/1186/17.
Основний правовий висновок, який міститься в таких постановах, зводиться до того, що лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів.
Проте практика застосування статті 197 СК України залежить від обставин кожної конкретної справи, з огляду на те, що «обставина, яка має істотне значення» у розумінні частини другої статті 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №596/826/21-ц (провадження №61-3738св22).
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що з 03.05.2024 року ОСОБА_4 перебуває за межами території України, а саме разом з бабусею та дідусем знаходяться в Королівстві Норвегії, перебуваючи на повному утриманні бабусі ОСОБА_5 та дідуся ОСОБА_6 . При цьому, позивач продовжує добросовісно сплачувати відповідачу кошти на утримання сина згідно виконавчого провадження № 51083583. Вважав, що факт зміни місця проживання дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача, а нарахування аліментів за період, коли дитина не проживає з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, у зв`язку з чим просив суд звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , на теперішній час тимчасово перебуває на території Королівства Норвегії у супроводі бабусі та дідуся зі згоди своїх батьків, дозвіл на його перебування за кордоном спливає 01 квітня 2025 року, разом із тим, стороною позивача не надано жодних належних і допустимих доказів того, що відповідач, в період тимчасового проживання ОСОБА_4 з дідусем та бабусею, використовує сплачені позивачем аліменти не за цільовим призначенням.
Порушуючи питання про припинення стягнення аліментів на дитину, позивач не надає суду належних та допустимих доказів, що син знаходиться на його повному утриманні, так і не надає доказів використання відповідачем коштів не за цільовим призначенням. 
Відповідачем надані докази перерахування з особистого рахунку на картку « ОСОБА_7 » грошових коштів, які надішли як аліменти за період з травня по вересень 2024 року.
Судом першої інстанції встановлено відсутність надходження грошових коштів у якості аліментів від позивача з вересня 2024 року на час розгляду справи.
Апеляційний суд враховує, що в судовому порядку місце проживання дитини не визначалося, разом із тим сторонами по справі не заперечується, що до 03.05.2024 року ОСОБА_4 проживав разом із матір`ю, в судовому засіданні 12.06.2025 року представник відповідача зазначив, що дитина тимчасово проживає разом з бабусею та дідусем, однак в найближчий час повертається до України.
Вказані вище обставини є суттєвими та виключають необхідність припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_4 .
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що тимчасове проживання ОСОБА_4 на території Королівства Норвегії з бабусею ОСОБА_5 та дідусем ОСОБА_6 не звільняє позивача від сплати аліментів за рішенням суду, за таких обставин, позовні вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем відкрито картку « ОСОБА_7 » 07.01.2025 року та на неї зараховано кошти після того як суд зобов`язав відповідача надати виписку по рахунку щодо залишку коштів, ОСОБА_4 зазначеною карткою не користується та не розпоряджається аліментами, оскільки зазначена картка знаходиться у відповідача, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 29.06.2022 року справі № 596/826/21 колегія суддів не бере до уваги, оскільки останні не є релевантним до спірних правовідносин, так як спірні правовідносини у даній справі та справі на яку посилається скаржник не є подібними.
Так, у справі № 596/826/21 судом встановлені обставини проживання дитини разом з батьком, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів.
У свою чергу, у справі, що є предметом апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на теперішній час тимчасово перебуває на території Королівства Норвегії у супроводі бабусі та дідуся зі згоди своїх батьків, при цьому позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що син знаходиться на його повному утриманні. 
Колегія суддів, надаючи оцінку судовому рішенню на предмет його законності у межах доводів апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2025 року залишити  без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 червня 2025 року.

Головуючий                                                        В.А. Коновалова

Судді                                                                Ю.П. Лозко 

О.Ю. Карташов