ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 761/9697/24
провадження № 51-76 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                               ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                      ОСОБА_6 ,     
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12024105120000061, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Дідівщина Фастівського району Київської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: 
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року ОСОБА_7  засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Речовий доказ наркотичний засіб, обіг якого обмежено - PVP, який передано на зберігання до камери схову речових доказів Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, вирішено знищити, а також стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати у провадженні.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7  визнано винуватим в тому, що він 
02 березня 2024 року, приблизно о 20 год 20 хв., перебуваючи біля зупинки громадського транспорту, розташованої неподалік станції метро «Лук`янівська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, а саме на асфальті біля смітника, побачив та підібрав три безбарвні пакети з полімерного матеріалу з пазовим замком із вмістом кристалоподібної речовини світло-блакитного кольору, а саме психотропної речовини - PVP, яку помістив до ключниці, яку в свою чергу поклав до центрального відділення рюкзака, чим незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту вказану психотропну речовину.
В подальшому ОСОБА_7 , незаконно зберігаючи при собі психотропну речовину - PVP, переніс її до вказаної станції метро, де того ж дня, приблизно о 20 год 40 хв., у вестибюлі станції метро був зупинений поліцейським та на запитання щодо наявності речей, обіг яких обмежений або заборонений законом, повідомив, що в його рюкзаку знаходиться психотропна речовина - PVP, яку він за вищевикладених обставин незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту. Після цього ОСОБА_7 був запрошений до кімнати поліції, де останнього було затримано та згідно ст. 298-2 КПК України складено відповідний протокол. В ході особистого обшуку у ОСОБА_7 в присутності двох понятих вилучено із ключниці, яка знаходилась у центральному відділенні його рюкзака, три безбарвні пакети з полімерного матеріалу з пазовим замком із вмістом кристалоподібної речовини світло-блакитного кольору, а саме психотропної речовини - PVP.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що відповідно до фактичних обставин, визнаних судом доведеними, ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав психотропну речовину - PVP, однак у вироку місцевий суд безпідставно визнав його винуватим за ч. 1 ст. 309 КК України у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Вважає неспроможним висновок апеляційного суду, що допущена помилка при кваліфікації дій ОСОБА_7 є очевидною опискою, оскільки питання неправильної кваліфікації дій обвинуваченого не можуть бути визнані опискою.
При цьому, як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції фактично погодився з доводами скарги сторони обвинувачення про допущену у вироку неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 .
Крім того, суд першої інстанції розглянув справу відповідно до положень статей 381-382 КПК України в порядку спрощеного провадження щодо кримінальних проступків, а в обвинувальному акті прокурором ОСОБА_7 висувалось обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України в незаконному придбанні та зберіганні без мети збуту саме психотропної речовини.
Також вказує на залишення судом без належної уваги доводів апеляційної скарги прокурора про допущені помилки в резолютивній частині вироку при вирішенні питання про долю речових доказів, в якій безпідставно зазначено, що PVP є наркотичним засобом, а також місце її зберігання, оскільки психотропна речовина зберігається в камері схову управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор частково підтримав касаційну скаргу.
Захисник ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила оскаржуване судове рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і вона повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК України.
Згідно з положеннями ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Здійснюючи апеляційний перегляд, суд зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні даними всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення поданої скарги без задоволення суд повинен переконливо аргументувати свою позицію, адже справедливість судового рішення не має викликати сумнів. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 цього Кодексу завданнями та загальними засадами кримінального провадження.
Недодержання цих положень закону є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, судовий розгляд цієї справи відбувався у спрощеному провадженні в порядку, передбаченому статтями 381, 382 КПК України, оскільки ОСОБА_7 беззаперечно визнав винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, був ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 цього Кодексу, та погодився із розглядом обвинувального акта в такому порядку (а. п. 10, 85).
Згідно обвинувального акта дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.
Як слідує зі змісту вироку, місцевий суд визнав винуватим ОСОБА_7 за ч. 1 
ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту.
У апеляційній скарзі прокурор просив змінити вказаний вирок в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого, у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме кваліфікувати дії 
ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, а місцем зберігання речового доказу - психотропної речовини РVР вважати камеру схову управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві. 
Колегія суддів вважає, що залишаючи без задоволення апеляційну скаргу сторони обвинувачення, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів скарги, не надав змістовних відповідей на них, не провів ретельного аналізу й оцінки обставин, на які посилався прокурор, що є неприпустимим, з огляду на вимоги ст. 419 КПК України.
Зокрема, апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі вказав, що при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст.  309 КК України суд першої інстанції помилково зазначив, що останній незаконно придбав та зберігав наркотичні засоби без мети збуту, а також при вирішенні питання щодо речових доказів вказав замість психотропної речовини наркотичний засіб та місце його зберігання не камеру схову управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві, а Шевченківське УП ГУНП у м. Києві, що є очевидною опискою та не може бути підставою для зміни вироку. 
За правилами ч. 1 ст. 379 КПК України суд, який ухвалив судове рішення, має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в цьому рішенні описки та очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив рішення, після його проголошення не має права його змінити або скасувати.
Опискою вважається зроблена судом механічна помилка, яка допущена під час його письмово вербального викладу, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації (помилка у правописі, у розділових знаках тощо), що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставним висновок апеляційного суду, що допущена помилка при кваліфікації дій ОСОБА_7 є очевидною опискою, оскільки зазначене, при його підтвердженні, може свідчити про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
 
Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 частини 1 статті 438 КПК України, з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, надати належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора та відповідно до положень статей 370, 419 КПК України ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3