Справа № 308/6222/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        31 липня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Собослоя Г.Г., 
за участі секретаря – Гусонька З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Богдан Богданович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року (суддя Шумило Н.Б.) про відмову у відкритті провадження  у справі № 308/6222/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркан», Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа: Державна інспекція архітектури та містобудування України про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог 

У травні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Богдан Богданович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовом до ТОВ «Маркан», Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа: Державна інспекція архітектури та містобудування України, у якому просив визнати протиправними та скасувати Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (Редакція № 2) № 163/03- 03/23 від 17.11.2023 на «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудованоприбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 » (реєстраційний номер в ЄДЕССБ MU01:5679-0865-3367-4131).

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.05.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі № 308/6222/25.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, суб`єктний склад правовідносин, предмет спору, характер спірних правовідносин у даному випадку Виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі управління Державного архітектурно-будівельного контролю, здійснює публічно-владні управлінські функції, суд дійшов висновку, що захист прав та інтересів позивача від наявних на його думку порушень з боку суб`єктів владних повноважень, якщо ці порушення полягають у недотриманні процедури чи порядку прийняття оспорюваних документів, є завданням адміністративного судочинства.
Наведене виключає приватно-правовий характер спірних правовідносин. Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 15 лютого 2021 року у справі № 320/5710/20 (провадження № К/9901/24567/20), від 02 листопада 2021 року у справі № 420/2719/20 (провадження № К/9901/27778/21), від 02 червня 2022 року у справі № 380/1075/20 (провадження №К/9901/22414/21), від 15.01.2025 у справі № 308/9341/21 провадження № 61-6824св24.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На цю ухвалу подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Б.Б. Посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що цей спір не є публічно-правовим, не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а стосується речового права позивача, як власника суміжної земельної ділянки, тому справу необхідно розглядати у порядку цивільного судочинства.
Скаржник зазначає, що формально підставою позову є містобудівні умови та обмеження, але суть спору полягає не в самому акті як управлінському рішенні, а в його фактичних наслідках для правомірного володіння, користування та розпорядження позивачем своїм майном, тому правова природа спору є цивільною, а не адміністративною.
Вказує, що відповідач ТОВ «Маркан» є звичайним суб`єктом господарювання, не наділений владними повноваженнями, не діє від імені держави чи органу місцевого самоврядування. Саме діяльність цього суб`єкта безпосередньо порушує або створює реальну загрозу порушення цивільного права позивача на користування своєю приватною власністю. Реалізація спірного будівництва є втручанням в житлову сферу позивача, безпосередньо вплине на умови проживання позивача: світловий режим у житлі, вентиляцію, санітарні умови, рівень шуму, безпеку конструкцій тощо. Зазначає, що пред`явлена вимога є похідною від цивільно-правової вимоги майнового характеру.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представників апелянта та ТОВ «Маркан», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. 

Фактичні обставини та застосовані норми права

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовом до ТОВ «Маркан», Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа: Державна інспекція архітектури та містобудування України, у якому просив визнати протиправними та скасувати Містобудівні умови та обмежень для проектування об`єкта будівництва (Редакція № 2) № 163/03- 03/23 від 17.11.2023 на «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 » (реєстраційний номер в ЄДЕССБ MU01:5679-0865-3367-4131).
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач неправильно визначив юрисдикцію суду для розгляду такої позовної вимоги.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду постає питання: чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним у розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.
Судова юрисдикція – це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція – це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір – це, зокрема, спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.
Суб`єкт владних повноважень – орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI, який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів регламентовані (далі Закон № 3038-VI).
Відповідно до положень ч. 8 ст. 29 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника або за рішенням адміністративного суду.
Припинення дії містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом:
1) відкликання за заявою замовника;
2) скасування за рішенням адміністративного суду.
У разі скасування за рішенням адміністративного суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону №3038-VI до уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність».
Відповідно до статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» до уповноважених органів містобудування та архітектури належать:
центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури;
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури;
орган державного архітектурно-будівельного контролю;
орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури;
структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій;
виконавчі органи сільських, селищних, міських рад.
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, предметом спору є визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень, виданих Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради 17.11.2023 за № 163/03-03/23 замовнику ТОВ «Маркан» на нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 заявив вимогу про скасування вказаних містобудівних умов та обмежень з тих мотивів, що вони суперечать Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 5.4 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», суперечать містобудівній документації, а саме Генеральному плану м. Ужгорода, затвердженому рішенням Ужгородської міської ради №313 від 04.06.2004 та Детальному плану території, обмеженої вулицями Швабською, Мукачівською, Одеською, Франтішека Тіхого та Конопляною, затвердженого рішенням №1287 від 11.10.2018, суперечать протипожежним та санітарним нормам, порушують норми щодо забезпечення достатнього рівня інсоляції, природного освітлення та доступу повітря до житлових приміщень, створюють загрозу життю та здоров`ю мешканців існуючої забудови. 
Тобто, позивач у даній справі пред`явив одну позовну вимогу про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень від 17.11.2023 за № 163/03-03/23, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги, що вказана вимога є похідною від цивільно-правової вимоги майнового характеру – є голослівними та безпідставними. 
При цьому слід зауважити, що органом, який видав оспорювані містобудівні умови та обмеження є саме – Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, який позивачем не визначено у якості відповідача у справі.
Апеляційний суд дійшов висновку, що даному спору притаманні всі критерії адміністративної юрисдикції:
– спірні відносини мають саме адміністративно-правову природу (у цій справі існують відносини з приводу видачі містобудівних умов та обмежень, які є саме адміністративно-правовими відносинами);
– у спірних публічно-правових відносинах адміністративні повноваження здійснює суб`єкт владних повноважень; 
– спірні публічно-правові відносини регулюються нормами адміністративного права, зокрема Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про архітектурну діяльність»;
– спірні публічно-правові відносини виникли у сфері публічного адміністрування (адміністративні повноваження з приводу видачі містобудівних умов та обмежень здійснює Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради). 
– присутність у спірних публічно-правових відносинах суб`єкта владних повноважень.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду, враховуючи у сукупності предмет спору, характер спірних правовідносин, суб`єктний склад сторін (Виконавчий комітет Ужгородської міської ради який здійснює публічно-владні управлінські функції), вважає, що захист прав та інтересів ОСОБА_1 від наявних на його думку порушень з боку суб`єкта владних повноважень, якщо ці порушення полягають у недотриманні процедури чи порядку прийняття оспорюваних документів, є завданням адміністративного судочинства.
Таким чином, враховуючи особливості правового регулювання підстав та порядку скасування містобудівних умов та обмежень, спір позивача є публічно-правовим, а отже, належить до юрисдикції адміністративного суду.
Наведене виключає приватно-правовий характер спірних правовідносин.
Подібних висновків дійшов суд Верховний Суд у постанові від 15 січня 2025 року справі № 308/9341/21, від 15 лютого 2021 року у справі № 320/5710/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 420/2719/20, від 02 червня 2022 року у справі № 380/1075/20. 
Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пред`явленої позовної вимоги ОСОБА_1 , у цій справі немає спору про право цивільне, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські дії та рішення органів у сфері містобудівної діяльності на предмет їх відповідності вимогам законодавства.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи та вимоги апеляційної скарги є безпідставними, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Богдан Богданович – залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 серпня 2025 року.

Головуюча 

Судді: