ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 червня 2025 року 	м.Суми	

Справа №591/4748/24 
Номер провадження 22-ц/816/642/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Філонової Ю. О. 
за участю секретаря судового засідання – Назарової О.М., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 року у складі судді Ніколаєнко О.О., постановлену в м. Суми, повне судове рішення складено 11 вересня 2024 року,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про компенсацію втрати частини доходів та відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що після звільнення з посади слідчого територіального управління Державного бюро розслідувань, 18 листопада 2019 року він набув статусу безробітного.
25 листопада 2019 року йому призначено допомогу по безробіттю з 25 листопада 2019 року по 18 листопада 2020 року.
У подальшому наказ, яким його було звільнено з посади, скасовано судом та його поновлено на раніше займаній посаді, у зв`язку з чим його реєстрацію як безробітного було припинено 03 червня 2020 року. 
01 березня 2021 року його було звільнено з роботи. 
19 серпня 2021 року він набув статус безробітного, і йому призначили допомогу по безробіттю з 19 серпня 2021 року по 25 листопада 2021 року, з понижуючим коефіцієнтом 0,7.
Йому стало відомо, що у 2020 році його реєстрацію безробітним було припинено не у зв`язку із поновленням на роботі, а у зв`язку з поданням заяви про відмову від послуг. Вказане впливало на розмір виплат, який би він отримував як безробітний. Оскаржив до суду рішення відповідача про виплату допомоги по безробіттю, його позов було задоволено. 
У квітні 2023 року від відповідача на його банківський рахунок було зараховано 82 900,46 грн допомоги по безробіттю.
Оскільки суми виплати допомоги по безробіттю та індексації було затримано, то на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» має право на таку компенсацію в сумі 16 662,65 грн.
Також зазначав, йому заподіяно моральну шкоду протиправними діями відповідача, які полягали у тому, що міський центр зайнятості міг і повинен був ураховувати відновлення участі позивача у системі соціального страхування та після розслідування страхового випадку міг і повинен був вважати його таким, який для цілей правовідносин зі службою зайнятості вперше став безробітним у березні 2021 року. Своєю вибірковістю та бездіяльністю міський центр зайнятості викликав у його обурення, тривалу знервованість і пригніченість. Створив умови для небажаного судового спору, що позначилось на емоційному стані позивача. 
Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь 16 662,65 грн компенсації втрати частини доходів (соціальних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплати та 7500 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 року закрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості у частині вимог про стягнення 16 662,65 грн. компенсації втрати частини доходів (соціальних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплат.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати в частині позовної вимоги про стягнення компенсації частини доходів, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що позовна вимога компенсувати втрату частини доходів є способом захисту майнового права, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів, а не є питанням окремого публічно-правового спору, а тому підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк відповідачем подано не було. 
Заслухавши суддю-доповідача,   дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки основні вимоги щодо виплати допомоги по безробіттю були розглянуті в порядку адміністративного судочинства (справа №480/1618/22), то позовні вимоги про стягнення компенсації на підставі положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з тривалою невиплатою суб`єктом владних повноважень цієї допомоги також підлягають вирішенню за правилами адміністративного судочинства .
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист  є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського  й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати   і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право  в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають  у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають   у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрат частини доходів (соціальних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплат, посилається на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»
Відповідно до ст.  1 вказаного закону, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
За приписами ст.  2 вказаного закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ( ч.4 ст.263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 676/1557/16-ц зазначено, що «п.1 ч.1 ст.3 КАС України визначив справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією  зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 21 березня 2016 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області постановив ухвалу про закриття провадження у справі № 676/7544/15-а за позовом ОСОБА1 про відшкодування фінансових втрат, завданих внаслідок несвоєчасного виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року у справі № 2208/2757/12 начальником Управління Пенсійного фонду України у Кам`янець-Подільському та Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Кацап Зоєю Володимирівною. Суд вважав, що позивач заявив за правилами адміністративного судочинства вимогу про відшкодування шкоди без вимоги вирішити  публічно-правовий спір. А тому адміністративний суд  не має юрисдикції щодо розгляду такого спору. Оскільки 23 березня 016 року - на час звернення позивача до суду у справі № 676/1557/16-ц - відповідач погасив борг за пенсійними виплатами, ця справа стосується захисту прав позивача на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру, Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи касаційної скарги щодо юрисдикції адміністративного суду».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі  № 757/63985/16 вказано, що « слід розрізняти вимоги щодо стягнення недоотриманої суми пенсії (борг за пенсійними виплатами) та стягнення компенсації  втрати частини доходів через порушення строків їх виплати. Так у справі № 676/1557/16-ц Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що оскільки відповідач (Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області) вже погасив борг за пенсійними виплатами позивачу), а ця справа стосується захисту прав позивача на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру, тобто позовні вимоги пов`язані з відшкодуванням шкоди та заявлені без вимоги вирішити публічно-правовий спір, то такий спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість спір у цій справі (№757/63985/16) стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного  судочинства. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 750/166/17 (провадження № 14-599цс18)». 
У справі, що переглядається суд першої інстанції помилково вважав, що заявлені позовні вимоги є похідними від основного спору щодо виплати допомоги по безробіттю, та не звернув уваги на те, що слід розрізняти вимоги щодо стягнення допомоги по безробіттю та застосування компенсації, зумовленої простроченням виплати допомоги належного розміру, і не врахував, що позивач просив стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплат, посилаючись на те, що суму виплати допомоги по безробіттю та індексацію було виплачено не вчасно.
Таким чином, спір між сторонами виник саме щодо компенсації, зумовленої простроченням виплати допомоги по безробіттю належного розміру, тому суд першої дійшов передчасного та помилкового висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі в частині про стягнення компенсації втрати частини доходів (соціальних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплат.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат пов`язані з відшкодуванням шкоди та заявлені без вимоги вирішити публічно-правовий спір, то такий спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.
Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд 

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 року скасувати, а справу позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про компенсацію втрати частини доходів та відшкодування шкоди, направити для продовження розгляду до Зарічного районного суду м. Суми.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Ю. О. Філонова