Справа № 133/2133/25 
Провадження № 33/801/862/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А., 
розглянувши в режимі відео конференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану від його імені адвокатом Горватом І. І. на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,
встановив:
Постановою судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави. 
Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, водій ОСОБА_1 07.06.2025 року о 21 год. 20 хв. по трасі А/Д М21 242 км у с. Махнівка Хмільницького району Вінницької області, керував транспортним засобом марки «Dodge Challenger», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, розширені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР – відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів. Велася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №№ 476008, 476031.
Таким чином,  ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Не погодившись з постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та такою, що не відповідає обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу правопорушення.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, не встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання його винуватості.
Зауважує, що розглядаючи справу, суд не надав оцінки неправомірним діям працівникам поліції, оскільки зупинка ОСОБА_1 була безпідставною та незаконною.
Апелянт зазначає, що працівники поліції при зупинці його транспортного засобу не повідомили конкретної причини зупинки, обмежившись загальним посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», чим порушили вимоги ч. 3 цієї статті щодо обов`язку повідомити водієві детальні підстави зупинки. Відеозаписи з нагрудних камер поліцейських підтверджують відсутність таких пояснень. На думку апелянта, зупинка була незаконною, а отже подальші вимоги поліцейських, у тому числі щодо проходження огляду на стан сп`яніння, не ґрунтувались на законі. У зв`язку з цим він вважає, що відмова від проходження огляду за таких обставин не може кваліфікуватися як правопорушення за ст. 130 КУпАП.
Також, ОСОБА_1 вказує, що поліцейськими порушено порядок виявлення ознак сп`яніння у водіїв транспортних засобів, оскільки вимога пройти огляд може бути правомірною лише за наявності об`єктивно встановлених ознак стану сп`яніння. За відсутності таких ознак вимога поліцейських є безпідставною та незаконною, що тягне недійсність складеного протоколу. Апелянт також зазначає, що поліцейські повідомили про нібито виявлені ознаки наркотичного сп`яніння лише через значний проміжок часу після зупинки, що не узгоджується з відеозаписами, на яких відсутні будь-які видимі прояви сп`яніння (зміна розміру зіниць, колір шкіри чи білків очей). На його думку, за таких обставин вимога пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння не ґрунтувалася на законі та не може породжувати правових наслідків.
Крім того, скаржник стверджує, що твердження поліцейських про його відмову від проходження огляду спростовуються відеозаписами, з яких убачається, що він погоджувався поїхати до закладу охорони здоров`я для проведення огляду, однак працівники поліції цього не забезпечили та склали протокол про відмову. На його думку, така кваліфікація є наслідком неправильної інтерпретації його поведінки працівниками поліції, які свідомо проігнорували його позицію з метою притягнення до адміністративної відповідальності. Апелянт також не погоджується з висновком місцевого суду про нібито ухилення від огляду, вказуючи, що його запитання поліцейським стосувалися виключно причин зупинки та мали послідовний характер упродовж усього часу, що підтверджується відеозаписами.
Наголошує, що суд безпідставно не взяв до уваги доказ перебування водія в тверезому стані, а саме висновок медичного огляду №1231 від 08.06.2025 в КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР», який фактично підтверджує те, що ОСОБА_1 не перебував в стані наркотичного сп`яніння.
В судовому засіданні захисник  ОСОБА_1 - адвокат Горват І. І. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просить її задовольнити. 
Заслухавши пояснення адвоката Горвата І. І., дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ “Про національну поліцію”, поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Судом встановлено, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 354726 від 07.06.2025 вбачається, що водій ОСОБА_1 07.06.2025 року о 21 год. 20 хв. по трасі А/Д М21 242 км у с. Махнівка Хмільницького району Вінницької області, керував транспортним засобом марки «Dodge Challenger», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, розширені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР – відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів. Велася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №№ 476008, 476031, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Висновки суду першої інстанції про наявність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильними і узгоджуються з дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; рапортом та дослідженим відеозаписом події. 
Докази в сукупності узгоджуються між собою, відображають реальний перебіг події, підтверджують факт відмови правопорушника від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Суд першої інстанції, діючи згідно зі ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, і дійшов вірного висновку порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п. 7 даної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я).
За таких обставин, оскільки за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні. 
Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. Не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.
Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан сп`янінням у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан сп`яніння, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.
Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Так, обставини зазначені в протоколі фіксувалися шляхом проведення відеозйомки і містять відеозапис щодо відмови від проходження огляду на стан наркотичного водія  ОСОБА_1 на місці зупинки. З відеозапису встановлена послідовність перебігу подій, що відбувались на місці зупинки транспортного засобу під керуванням  ОСОБА_1 , оскільки ними зафіксовано обставини події, поведінку скаржника та його відмову від огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Неодноразово суд в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).
Тобто, наявні в матеріалах справи фрагменти відеозаписів та інші матеріалі справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п. 2.5 ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Водій  ОСОБА_1 погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна, проте вимоги вказаного пункту ним дотримано не було.
Доводи апеляційної скарги про незаконність зупинки транспортного засобу не приймаються до уваги. Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право зупиняти транспортний засіб у разі наявності інформації про причетність водія або транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди чи іншого правопорушення. В матеріалах справи наявні докази того, що працівники поліції, посилаючись на вказану норму закону, здійснили зупинку у межах наданих їм повноважень. Посилання апелянта на ч. 3 ст. 35 цього Закону щодо обов`язку поліцейського інформувати водія про конкретні підстави зупинки не може свідчити про незаконність дій працівників поліції, оскільки із наданих відеозаписів убачається, що водію повідомлено правову підставу зупинки та роз`яснено причину перевірки. 
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17 є безпідставним, оскільки вказане рішення стосувалося інших фактичних обставин і не свідчить про неправомірність дій поліцейських у цій справі. 
Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими нібито було порушено порядок виявлення ознак сп`яніння у водіїв транспортних засобів, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та оцінюються колегією критично. 
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та п. 2.5 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, працівник поліції має право вимагати від водія пройти відповідний огляд у разі наявності достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння. Такі підстави у даній справі підтверджуються матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення та рапортом працівників поліції, у яких зафіксовано ознаки можливого наркотичного сп`яніння у водія. Посилання апелянта на відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, де, на його думку, відсутні явні ознаки сп`яніння (зміна розміру зіниць, почервоніння білків очей, неприродний колір шкіри тощо), не спростовує зафіксованих поліцейськими спостережень і не може свідчити про безпідставність їхніх вимог. 
Аргументи скаржника про те, що виявлення ознак відбулося нібито лише через 40 хвилин після його зупинки та мало на меті «провчити» водія, який відстоював свої права, є припущенням та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння була здійснена у межах їхніх повноважень та відповідно до вимог закону, а складений протокол не може визнаватися незаконним лише з огляду на суб`єктивну оцінку скаржника.
Доводи апеляційної скарги про те, що відмова від проходження огляду, зазначена у протоколі та у направленні на медичний огляд, спростовується відеозаписом, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху, обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння є безумовним у разі законної вимоги поліцейського. 
З матеріалів справи, зокрема з рапорту працівників поліції, протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудних камер, убачається, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд, однак він фактично ухилявся від надання прямої та однозначної відповіді. Саме така поведінка, яка виражалася у постановці зустрічних запитань та відкладенні часу, була обґрунтовано розцінена працівниками поліції як відмова від огляду. 
Посилання апелянта на окремі фрагменти відеозапису, де він висловлює готовність «поїхати до лікарні, якщо поліцейські цього хочуть», не підтверджує його належної та своєчасної згоди на проходження огляду, оскільки такі заяви пролунали вже після тривалого часу з моменту зупинки транспортного засобу, коли протокол фактично було складено. При цьому обставини, на які посилається скаржник щодо нібито упередженості та навмисного ігнорування його пояснень працівниками поліції, є лише його суб`єктивними припущеннями і не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. 
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що дії ОСОБА_1 кваліфікуються як відмова від проходження огляду, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок медичного огляду №1231 від 08.06.2025, складений у КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР», яким нібито підтверджується відсутність у ОСОБА_1 стану наркотичного сп`яніння, не спростовують правильності висновків суду. 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до Інструкції про порядок направлення та проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, медичний огляд повинен проводитися невідкладно, одразу після виявлення відповідних ознак та направлення особи поліцейським. Однак, із матеріалів справи вбачається, що зазначений огляд було проведено лише через дві години після зупинки транспортного засобу, тобто з істотним порушенням вимог Інструкції, що об`єктивно могло вплинути на достовірність результатів дослідження. 
За таких обставин місцевий суд обґрунтовано не прийняв цей висновок як належний і допустимий доказ у справі. Твердження скаржника про те, що такий документ однозначно підтверджує його перебування у тверезому стані на момент керування транспортним засобом, є безпідставним, оскільки вказаний висновок відображає стан особи на момент його проведення, а не на момент зупинки працівниками поліції та складення протоколу про адміністративне правопорушення.
З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки, що дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.
Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи скаржника про те, що суд розглядаючи справу не вжив належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи та підійшов до розгляду справи в спрощеному порядку.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку. Відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що з урахуванням характеру вчиненого правопорушення є правильним та достатнім і відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.
Інші доводи, на які посилається скаржник, зводяться до незгоди з постановленим судовим рішенням, не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, яке могло призвести до неправильного вирішення питання. Докази, які б спростовували вину скаржника не надано.
Разом з тим, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає саме після встановлення факту відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях скаржника складу правопорушення суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.
За таких обставин постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану від його імені адвокатом Горватом І. І. залишити без задоволення.
Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду                                                 Ю. Б. Войтко