УХВАЛА
13 серпня 2025 року  
м. Київ
справа № 990/317/25
адміністративне провадження № П/990/317/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів Васильєвої І. А., Гімона М. М., Хохуляка В. В., Юрченко В. П.,
перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
30 червня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду як до суду першої інстанції позовну заяву до Вищої кваліфікаційної комісії судді в України (далі - відповідач, ВККС), в якій позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 про затвердження кодованих результатів практичного завдання, виконаного 03-07, 10 та 11 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація), 12-14 та 17-21 лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація) кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)", в частині ОСОБА_1 (індивідуальний код: 2) 0055377);
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 про затвердження декодованих результатів виконання практичного завдання учасниками конкурсу 03-07, 10 та 11 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація), 12-14 та 17-21 лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація), визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання "Складання кваліфікаційного іспиту" в частині, що стосується ОСОБА_1 , зокрема: затвердження загальних результатів першого етапу "Складання кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), та відмову в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання "Дослідження досьє та проведення співбесіди", визнання ОСОБА_1 таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах, та припинення участі у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року;
- зобов`язати ВККС провести повторне оцінювання виконаного ОСОБА_1 практичного завдання (індивідуальний код: 0055377) у складі інших членів ВККС та з урахуванням висновків суду у справі за цим позовом.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Дашутін І. В., Васильєва І. А., Гімон М. М., Хохуляк В. В., Юрченко В. П.
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду, а причини пропуску такого строку, які були зазначені позивачем у відповідному клопотанні, були визнані судом неповажними.
У вказаній ухвалі суд зазначив, що предметом оскарження в межах поданого позову є рішення ВККС від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 та № 89/зп-25, які ухвалені, зокрема, щодо позивача під час проведення конкурсу на посаду судді апеляційного суду. З огляду на положення частини восьмої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до цієї категорії спорів підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, останнім днем якого, у цьому випадку, з урахуванням того, що кінцева дата припала на вихідний день, є 19 травня 2025 року. Водночас позов був поданий лише 30 червня 2025 року, тобто з пропуском встановленого строку.
У тексті позовної заяви позивач просив поновити строк звернення до адміністративного суду, пропущений з поважних причин. Як зазначено у заяві, 30 квітня 2025 року, тобто в межах установленого строку звернення до суду, він звернувся до ВККС із заявою про перегляд рішення колегії ВККС щодо результатів виконаного ним практичного завдання, маючи намір скористатися досудовим способом врегулювання спору.
02 червня 2025 року позивач отримав лист ВККС від 02 червня 2025 року № 21-4520/25, яким в задоволенні його звернення було відмовлено.
Крім того, позивач стверджував, що 17 червня 2025 року, під час підготовки цієї позовної заяви, йому стало відомо про ухвалене Верховним Судом рішення у справі № 990/143/25, яким у подібному спорі було встановлено порушення ВККС принципу належного врядування. Ознайомившись із повним текстом зазначеного рішення, позивач дійшов висновку про релевантність правовідносин у тій справі тим правовідносинам, які виникли між ним та ВККС у правовідносинах в межах позову, що розглядається.
Верховний Суд визнав неповажними зазначені причини пропуску строку звернення до суду,  оскільки положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачають можливості перегляду рішення щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання у досудовому порядку, а тому позивач повинен був відразу звертатися до суду.
Крім того, колегія суддів також відхилила посилання позивача на рішення Верховного Суду у справі № 990/143/25 з аналогічними правовідносинами, оскільки позивач, отримавши оскаржуване рішення ВККС та володіючи усією необхідною інформацією про його зміст і правові наслідки, мав реальну та достатню можливість оперативно і своєчасно надати йому належну правову оцінку й, у разі незгоди, реалізувати гарантоване законом право на судовий захист у межах установленого процесуального строку.
У встановлений судом строк позивач направив до суду заяву про поновлення пропущено строку звернення до суду.
Указана заява обґрунтована появою «позитивної» практики Верховного Суду у спорі, який позивач вважає подібним (рішення від 17 червня 2025 року у справі № 990/143/25, яке ще не набрало законної сили).
Проте, у постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 990/226/24 Велика Палата Верховного Суду, оцінюючи схожі доводи, заклала підхід, відповідно до якого ухвалене у подібному спорі судове рішення не утворює нових норм права чи фактичних обставин, що можуть слугувати підставами позову, а лише є наслідком їх відповідного застосування. Подальша зміна судової практики, яка є тлумаченням, на перебіг строків звернення до суду не впливає, оскільки не є правовою підставою заявленого позову.
Норми права, які регламентують спірне питання, були і залишаються незмінними, а тому зміна особистого суб`єктивного сприйняття позивачем спірних правовідносин, а саме оскаржуваних рішень ВККС № 87/зп-25 та № 89/зп-25 (з законних на незаконні), не свідчить про наявність тих об`єктивних обставин, які можуть бути оцінені як поважні. 
Також, позивач у своїй заяві просить суд взяти до уваги той факт, що протягом усього строку з моменту ухвалення оскаржуваних рішень (17 квітня 2025 року) по день фактичного подання цього позову (30 червня 2025 року) ним вчинялися активні дії щодо захисту його прав та інтересів, а тому пропущення строку звернення до суду не можна вважати таким, що сталося у зв`язку з байдужим ставленням позивача до його прав та інтересів.
Оцінюючи такі доводи позивача, суд зазначає таке.
Як вже зазначалося в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, у статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено окремої процедури перегляду рішень щодо результатів виконання практичного завдання, а частиною другою статті 88 цього Закону закріплено, що рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання оскаржується в порядку КАС України. 
Отже, законодавець справді орієнтує учасника конкурсної процедури лише на судовий спосіб захисту. 
Разом з тим, питання поновлення строку повинно вирішуватися з урахуванням усіх конкретних обставин справи, зокрема: добросовісності та активності заявника, складності правового регулювання, поведінки суб`єкта владних повноважень, тривалості прострочення та значущості спірних прав. 
У цьому випадку фактичні обставини оскаржувані рішення ухвалені 17 квітня 2025 року, і вже через 13 днів, 30 квітня 2025 року, позивач звернувся до ВККС із заявою про перегляд результатів виконаного практичного завдання. Відповідь ВККС надіслана 02 червня 2025 року. Після одержання відповіді позивач 30 червня 2025 року подав адміністративний позов. Додатково, після отримання відповіді, позивач звертався із заявою про надання інформації/доказів, підтримуючи листування з ВККС. 
Така послідовність дій позивача не може свідчити про пасивність або байдуже ставлення до власних прав. При цьому, згідно зі статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» відповідь на звернення надається, як правило, невідкладно, але не пізніше 15 днів, а у разі необхідності додаткового вивчення - не пізніше одного місяця. 
Так, ВККС надала відповідь саме у граничний місячний строк. Це свідчить, що порушене позивачем питання, а саме щодо можливості досудового перегляду, вимагало від Комісії додаткового аналізу та збору інформації. За таких умов не можна поза розумним сумнівом стверджувати, що позивач однозначно мав і міг усвідомлювати від самого початку абсолютну неможливість подання відповідної заяви та безрезультатність очікування офіційної позиції Комісії. Якщо сам суб`єкт владних повноважень потребував додаткового часу для формування відповіді, покладати ризик помірного очікування заявником офіційної відповіді ВККС у цих умовах не може розцінюватися як недбалість.
Отже, з урахуванням доводів позивача та з огляду на добросовісну та послідовну поведінку позивача, в тому числі і намагання вирішити спір у досудовому порядку, надмірно формалістичне застосування місячного строку суперечило б принципу пропорційності та ефективному доступу до суду, а тому зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду визнаються поважними.
З урахуванням положень частини п`ятої статті 262 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Керуючись статтями 22, 171, 248, 257, 262, 266 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, викладені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, та поновити строк звернення до суду.
Відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.
Справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів у судовому засіданні, яке відбудеться 08 жовтня 2025 року о 16:30 год у приміщенні суду за адресою: вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5, м. Київ, 01029, про що повідомити сторони. 
Установити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.
Установити позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив та документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів відповідачу.
Установити відповідачу триденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень проти відповіді на відзив і документів, що підтверджують надіслання (надання) заперечень і доданих до нього доказів позивачу.
Повідомити сторони, що відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, пояснення та заперечення повинні відповідати вимогам частин другої-четвертої статті 162 КАС України. Письмові докази подаються до суду у порядку статті 79 КАС України та повинні бути оформлені відповідно до вимог статті 94 КАС України.
Повідомити сторони, що інформацію у справі, яка розглядається, учасники справи можуть отримати за адресою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: supreme.court.gov.ua.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                          І. В. Дашутін

Судді                                                                                                              І. А. Васильєва

                                                                                                              М. М. Гімон

                                                                                                              В. В. Хохуляк

                                                                                                              В. П. Юрченко