ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 359/6295/25                                                       Головуючий у І інстанції - Борець Є.О.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 серпня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
  Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Бужак Н.П., Кузьменка В.В.,

                                      при секретарі:                  Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - 

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просив:
- скасувати постанову Поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Урди Валерія Олексійовича про накладення адміністративного стягнення від 16 травня 2025 року серії ЕНА № 4746259, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Позов обґрунтований тим, що Позивач рухався зі швидкістю 68 кілометрів на годину. У зв`язку з тим, що перевищення допустимого обмеження швидкості руху не становило понад 20 кілометрів на годину, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, Поліцейський взводу № 2 роти № 1 БПП в м. Бориспіль Урда В.О. тримав в руці лазерний вимірювач швидкості руху TruCam, який не був встановлений на штатив. В такому випадку здійснений замір швидкості не є достовірним та має похибку.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня         2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Захід стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень 00 копійок, застосованого на підставі постанови Поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції в          м. Бориспіль Урди Валерія Олексійовича про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 4746259 від 16 травня 2025 року, змінено на оголошення ОСОБА_1 усного зауваження.
На підставі ст. 22 КУпАП звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Департамент патрульної поліції наголосив, що суд першої інстанції зазначив про малозначності вчиненого Позивачем правопорушення, оскільки перевищення максимально дозволеної швидкості руху становило 3 км/год.
Проте, відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до витягу файлу фіксації швидкості руху транспортного засобу Volkswagen Golf номерний знак НОМЕР_1 , швидкість руху транспортного засобу становила 73 км/год.
Таким чином, допущене Позивачем 16.05.2025 перевищення максимально дозволеної п. 12.4 ПДР України швидкості становила не 3 км/год, а 23 км/год, що і відображено в фабулі оскаржуваної постанови.
Крім того, ч. 1 ст. 122 КУпАП в якості санкції передбачений лише один вид стягнення, а саме штраф в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, фактично всупереч зазначеному в резолютивній частині рішення суду першої інстанції, судом не було змінено засіб стягнення, а було звільнено Позивача від адміністративної відповідальності.
Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що             16 травня 2025 року Поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції в            м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Урдою Валерієм Олексійовичем було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4746259.
У вказаній постанові зазначається, що Позивач 16 травня 2025 року о 16 год. 48 хв., рухаючись за адресою в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 2, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen моделі Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше ніж на 23 км/год., тобто рухався зі швидкістю 73 км/год. (швидкість руху вимірювалась приладом TruCam № ТС008343), чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність частиною 1 ст. 122 КУпАП.

Даною постановою до Позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
Позивач, вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4746259 від 16 травня 2025 року протиправною, звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказав, що 16 травня 2025 року він був пасажиром автомобіля марки Volkswagen моделі Golf, яким керував Позивач. Свідок ОСОБА_3 перебував на передньому пасажирському сидінні та бачив, що транспортний засіб рухався зі швидкістю 68 кілометрів на годину.
Проте, достовірність показань свідка ОСОБА_3 спростовується файлом 1747413918_N2200_0516_164518.jmx (а.с. 26), зі змісту якого вбачається, що швидкість автомобіля марки Volkswagen моделі Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , становила 73 кілометри на годину.
Посилання Позивача на те, що тримання в руці лазерного вимірювача швидкості руху призвело до похибки в замірі швидкості транспортного засобу, є лише припущенням, яке не може бути покладене в основу судового рішення.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови поліцейського взводу № 2 роти № 1 БПП в м. Бориспіль Урди В.О. про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 4746259 від 16 травня 2025 року.
Проте, Позивач допустив перевищення встановленого обмеження швидкості руху, за яке наступає адміністративна відповідальність, лише на 3 кілометри на годину. Таке перевищення є незначним. Крім того, порушення Позивачем обов`язку, передбаченого         п. 12.4 ПДР України, не створило аварійну ситуацію та не призвело до перешкод для інших учасників дорожнього руху. Ці обставини свідчать про незначну шкідливість вчиненого адміністративного правопорушення. В матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що Позивач раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень на транспорті та в галузі шляхового господарства.
У зв`язку з наведеним, суд вважав, що з метою утвердження справедливості, яка є однією з основних засад адміністративного судочинства, належить змінити захід стягнення у вигляді штрафу, накладеного оскаржуваною постановою, на оголошення ОСОБА_1 усного зауваження та звільнення його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч.ч 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1              ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР).
Пунктами 1.1, 1.9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Пунктом 12.9 (б) ПДР визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів (ч. 1 ст. 122 КУпАП).
Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:              1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 постанови).
Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що суд бере до уваги лише ті докази які здобуті в порядку, що не суперечить Закону.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно оскаржуваної Постанови, Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він керуючи транспортним засобом марки Volkswagen моделі Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 73 км/год, перевищив швидкість на 23 км/год, чим порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
У вказаній постанові зазначається, що Позивач 16 травня 2025 року о 16 год. 48 хв., рухаючись за адресою в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 2, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen моделі Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше ніж на 23 км/год., тобто рухався зі швидкістю 73 км/год. (швидкість руху вимірювалась приладом TruCam № ТС008343), чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність частиною 1 ст. 122 КУпАП.
Позивач, як на підставу скасування оскаржуваної постанови посилається на те, що фіксація перевищення швидкості була здійснена пристроєм TruCam, який Інспектор тримав в руках, що може дати більшу похибку аніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував Позивач.
Проте, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Отже, вказаною нормою не встановлено обмежень щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCAM в ручному режимі.
У судовому засіданні суду першої інстанції допитано свідка ОСОБА_3 , який показав, що 16 травня 2025 року він був пасажиром автомобіля марки Volkswagen моделі Golf, яким керував Позивач. Свідок ОСОБА_3 перебував на передньому пасажирському сидінні та бачив, що транспортний засіб рухався зі швидкістю 68 кілометрів на годину.
Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що достовірність показань свідка ОСОБА_3 спростовується файлом 1747413918_N2200_0516_164518.jmx (а.с. 26), зі змісту якого вбачається, що швидкість автомобіля марки Volkswagen моделі Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , становила 73 кілометри на годину.
Інші докази, які б підтверджували зазначені Позивачем доводи, в матеріалах справи відсутні.
Колегія суддів звертає увагу, що фіксування швидкості на приладі TruCam                          № ТС008343 16 травня 2025 року о 16 год. 48 хв. відбувалося в момент знаходження транспортного засобу саме Позивача, що підтверджує факт вчиненого Позивачем адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Відповідачем доведено належними та допустимими доказами підтвердження перевищення Позивачем швидкості, з чим погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів звертає увагу, що факт руху транспортного засобу Позивача марки Volkswagen моделі Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , з перевищенням встановленого обмеження руху більше ніж на 23 км/год. порушивши пункт 12.6 Правил порожнього руху було зафіксовано технічним засобом, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення TruCam № ТС008343, та який вказаний в оскаржуваній постанові, як додаток. 
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/30463, виданого ДП «Укрметртестстандарт» 20.05.2025 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTІ 20/20 ІІ № ТС008343 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.
Вказаний технічний засіб TruCam LTI 20/20 ІІ № ТС008343 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 26.12.2018 № UA-TR.001 241-18 Rev.0.
Таким чином, засіб вимірюваної техніки TruCAM LTI 20/20 ІІ № ТС008343, є належним засобом для встановлення швидкості руху транспортних засобів, а тому фіксування правопорушення, яке здійснено за допомогою цього приладу є належним та допустимим доказом вчинення Позивачем порушення пункту 12.4 Правил дорожнього руху України.
Згідно з частинами 2-4 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.
Колегією суддів досліджено оскаржувану постанову (а.с. 4-5), яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та у встановленому порядку підтверджує висновки Інспектора про встановлені в оскаржуваній постанові правопорушення Позивача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що Інспектор Департаменту патрульної поліції, притягуючи до відповідальності за вчинене адміністративного правопорушення Позивача, діяв на підставі та в межах вимог чинного законодавства.
Крім того, при розгляді апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за наявності передбачених законом підстав та відповідних доказів, що останнім не спростовано під час апеляційного розгляду справи.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено факт порушення Позивачем вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху та зазначено, що приймаючи оскаржувану постанову Відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.
Рішення суду першої інстанції Позивачем не оскаржується.
При цьому, суд першої інстанції, змінюючи оскаржувану постанову та обмежившись усним зауваженням, виходив з малозначності допущеного Позивачем адміністративного правопорушення, з огляду на характер вчиненого адміністративного правопорушення, ступінь протиправних дій, зокрема те, що Позивач допустив перевищення встановленого обмеження швидкості руху, за яке наступає адміністративна відповідальність, лише на                3 кілометри на годину; порушення ОСОБА_1 обов`язку, передбаченого п. 12.4 ПДР України, не створило аварійну ситуацію та не призвело до перешкод для інших учасників дорожнього руху; в матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що Позивач раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень на транспорті та в галузі шляхового господарства.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Відповідно до статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Отже, розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, здійснюється органами Національної поліції України, а адміністративним судом в даному випадку перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах.

У свою чергу, адміністративному суду надано повноваження, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, змінювати захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення (пункт 4 частини 3 статті 286 КАС України ).
Відповідно до статті 24 КпАП України за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення: 1) попередження; 2) штраф;              2-1) штрафні бали; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті.
Колегія суддів звертає увагу, що законодавством встановлено вичерпний перелік видів адміністративних стягнень, які підлягають застосуванню за правопорушення, передбачені КУпАП. При цьому, усне зауваження не є видом адміністративного стягнення, передбаченим Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Крім того, частиною 1 статті 121 КУпАП також не передбачено адміністративної відповідальності у вигляді усного зауваження.
Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до витягу файлу фіксації швидкості руху транспортного засобу марки Volkswagen моделі Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , швидкість руху транспортного засобу становила 73 км/год.
Таким чином, допущене Позивачем 16 травня 2025 року перевищення максимально дозволеної п. 12.4 ПДР України швидкості становила не 3 км/год, а 23 км/год, що і було зазначено в оскаржуваній постанові.
Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягався в минулому до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.
Так, 31.07.2019 відносно Позивача була складена постанова серії ЕАВ № 1380577 за          ч. 6 ст. 121 КУпАП за порушення п. 2.9в ПДР України із накладенням стягнення у вигляді штрафу; 16.10.2023 відносно Позивача була складена постанова серії ЕАТ № 7954493 за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення розділу 33 ПДР України; 07.01.2025 відносно Позивача було складено постанову серії ЕНА № 3808473 за ст. 125 КУпАП за порушення п. 2.10в ПДР України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Департаменту патрульної поліції, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня           2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      Н.П. Бужак

                                                                                                      В.В. Кузьменко