ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3726/25 Справа № 201/13519/24 	  	Головуючий у першій інстанції:  Антонюк О. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Антонюка О.А. від 27 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, – 

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 17 липня 2024 року відповідач, керуючи автомобілем Volkswagen Touareg державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Сімферопольська в м. Дніпрі та не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем, що їхав назустріч - BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальні збитки та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01.10.2024 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (справа №201/9796/24). Висновком експертного дослідження судового експерта-автотоварознавця Дроздова Ю.В. №5608/24 від 28.08.2024 встановлено, що вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин складає 251662,26 грн. Вартість матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної вартості), складає 305861,63 грн. Оскільки відповідач має статус учасника бойових дій, тому він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків позивач отримав від МТСБУ у розмірі 160000,00 грн. Оскільки розмір матеріального збитку складає 305861,63 грн, який перевищує ліміт розміру страхового відшкодування (160000,00 грн), позивач вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 145861,63 грн (305861,63 грн - 160000,00 грн). Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 145861,63 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальний збиток, завданий внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди – 145861,63 грн, витрати на проведення експертного дослідження – 4800,00 грн і на судовий збір – 1508,62 грн, а всього 152170,25 грн. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 від 02.04.2025, а також довідками про доставку 09.04.2025 судової повістки в електронному вигляді ОСОБА_3 та представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , які долучені до матеріалів справи. Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 03.06.2025 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через перебування відповідача на стаціонарному лікуванні з 28.05.2025 по 03.06.2025. Однак, будь-яких доказів тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 на час розгляду справи 04.06.2025 суду не надано. Крім того, адвокат Добринь Я.О. не наводить обґрунтування з наданням відповідних доказів щодо неможливості його участі в судовому засіданні апеляційного суду. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 17 липня 2024 року ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Сімферопольська в м. Дніпрі та не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем, що їхав попереду - «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_5 порушив п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальні збитки та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам (а.с. 53-54). 
Власником автомобіля «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2 , є позивач, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 56-57). 
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2024 року у справі №201/9796/24 визнано винним ОСОБА_5 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова набрала законної сили 14.10.2024 (а.с. 53-54). 
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , як володільця автомобіля «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент вказаної вище ДТП не була зареєстрована за договором обов`язкового страхування, що підтверджується інформацією із сервісу “Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування”, який є загальнодоступним на сайті МТСБУ. 
Відповідач має статус учасника бойових дій, відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_4 (а.с. 169), тому він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності на території України. Ліміт страхової відповідальності МТСБУ по майновим збиткам становить 160000,00 грн, які були виплачені позивачу, що ним визнано згідно змісту позовної заяви. 
Згідно з висновком експерта №5608/24 автотоварознавчої експертизи від 28 серпня 2024 року по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без врахування ПДВ складає 251662,26 грн, вартість відновлювального ремонту без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 291934,92 грн, вартість матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної вартості) - 305861,63 грн, ринкова вартість транспортного засобу - 1564959,34 грн, втрата товарної вартості - 13926,71 грн (а.с. 11-45). 
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Відповідно до пункту 13 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. 
Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV). 
За змістом підпункту г) пункту 41.1. статті 41 вказаного вище Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що у ДТП, яка мала місце 17 липня 2024 року, з вини відповідача було завдано позивачу матеріальну шкоду в розмірі 305861,63 грн, що складає вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу (291934,92 грн) та втрату товарної вартості (13926,71 грн); враховуючи виплату МТСБУ на користь позивача регламентної виплати в сумі 160000,00 грн та її недостатність для повного відшкодування завданої шкоди, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача завданої матеріальної шкоди (різниці між фактичним розміром шкоди і регламентною виплатою) у розмірі 145861,63 грн (305861,63 грн - 160000,00 грн). 
Частиною третьою статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали    від нього.
Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. 
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.
У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.
Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №192/875/17 (провадження №61-12580ск19). 
До апеляційної скарги відповідачем долучено копію звіту №48-08.24 про оцінку вартості збитків, складеного 12.09.2024 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 на замовлення МТСБУ, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (без ПДВ) становить 247601,51 грн (а.с. 142-159). 
Однак, апелянтом не обґрунтовано поважність причин неможливості подання суду першої інстанції вказаного вище звіту, який був виготовлений 12.09.2024, тобто за три місяці до ухвалення оскаржуваного рішення у справі. Тому вказаний доказ не приймається судом апеляційної інстанції. 
Обґрунтування апеляційної скарги, що позивачем не надано докази виплати йому регламентної виплати, не спростовує висновків про наявність підстав для покладення відповідальності з відшкодування завданої шкоди понад ліміт відповідальності МТСБУ в сумі 160000,00 грн на винну особу - відповідача. Крім того, позивачем визнано факт отримання виплати МТСБУ в розмірі 160000,00 грн. 
Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 
Щодо посилання апелянта на зменшення розміру відшкодування шкоди, колегія зазначає наступне. 
Частиною четвертою статті 1193 ЦК України встановлено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.
Однак, належних та допустимих доказів скрутного матеріального становища відповідача суду не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами судових засідань. 
Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність та є фізичною особою-підприємцем (а.с. 111). 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2  – залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року. 

Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича
                                                                               
                                                                               М.Ю. Петешенкова