К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
26 червня 2025 року                                                                            місто Київ
 
справа № 2-2065/12
апеляційне провадження № 22-ц/824/11994/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді – Саліхова В.В.,
 
суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,
 
за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державної іпотечної установи – Подольної Ольги Миколаївни на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Цимбал І.К., за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Державна іпотечна установа, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
в с т а н о в и в :
У березні 2025 року ОСОБА_1  звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа №2-2065/12 від 29 серпня 2014 року таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ПАТ «Фінанси та кредит» (правонаступником якого є Державна іпотечна установа) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заяви заявник зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва 29 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 ,       ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто солідарно з              ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фінанси та кредит» заборгованість в розмірі          1 166 061, 78 грн.
На виконання рішення суду, 29 серпня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з солідарної заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фінанси та кредит» в розмірі 1 166 061, 78 грн.
11 лютого 2015 року на підставі Договору відступлення права вимоги №17/4-В новим кредитором за кредитним договором є Державна іпотечна установа.
На виконанні у приватного виконавця Лановенко Л.О., перебуває виконавче провадження № 59691689 з примусового виконання виконавчого листа від 29.08.2014 у справі № 2- 2065/12.
13 грудня 2021 року ОСОБА_1 до Господарського суду міста Києва подано заяву про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність, в якій останній просив реструктурувати заборгованість перед Державною іпотечною установою за кредитним договором, в порядку встановленому Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства (надалі за текстом – «КУзПБ»)з урахуванням приписів пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства.
14 вересня 2022 року ухвалою Господарського суду міста Києва відкрито провадження у справі №910/20562/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та затверджено план реструктуризації заборгованості перед Державною іпотечною установою за Кредитним договором з урахуванням п. 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ.
Згідно умов Плану реструктуризації ОСОБА_1 протягом 120 місяців мав сплатити Державній іпотечній установі реструктуризоване зобов`язання у сумі 290 639,96 та відсоткову ставку на реструктуризоване зобов`язання у розмірі 39 962,99, що разом становить                      330 602,95 грн.
В період з 21 листопада 2022 року по 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 було здійснено 24 платежі на рахунок Державної іпотечної установи в загальній сумі 66 360,00 грн.
07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 одним платежем було сплачено 100 000,00 грн. на рахунок кредитора.
05 листопада 2024 року ОСОБА_1 одним платежем було сплачено 64 243,00 грн. на рахунок Державної іпотечної установи.
22 листопада 2024 року ОСОБА_1 одним платежем було сплачено 100 000,00 грн. на рахунок кредитора.
Таким чином, станом на 04 грудня 2024 року ОСОБА_1 достроково виконано умови плану реструктуризації, затвердженого ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2022 року у справі №910/20562/21, шляхом сплати на рахунок Державної іпотечної установи 330 602,95 грн.
22 січня 2025 року ухвалою Господарського суду міста Києва закрито провадження у справі №910/20562/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у зв`язку з виконанням плану реструктуризації боргів, фізичну особу ОСОБА_1 звільнено від боргів, а саме - визнано погашеними грошові вимоги кредитора у справі № 910/20562/21.
Посилаючись на те, що станом на сьогодні у ОСОБА_1 відсутні зобов`язання за кредитним договором, які підлягають примусовому стягненню, в тому числі на підставі виконавчого листа у справі №2-2065/12 виданого Дарницьким районним судом міста Києва від 29 серпня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк» «Фінанси та кредит» заборгованості у розмірі 1 166 061,78 грн., заявник просив суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року заяву задоволено.
Визнано виконавчий лист № 2-2065/12, виданий Дарницьким районним судом міста Києва 29 серпня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Державна іпотечна установа, заборгованості в розмірі 1 166 061,78 грн. таким, що не підлягає виконанню.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник Державної іпотечної установи – Подольна О.М. звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Вимоги апеляційної скарги мотивована тим, що заявником не дотримано загальний строк реалізації виконання Плану реструктуризації, який встановлено терміном 120 місяців (з жовтня 2022 рік по вересень 2032 рік), що порушило п. 15 Плану реструктуризації.
Також в порушення вимог п. 18.4 Плану реструктуризації ОСОБА_1 не повідомив кредитора про істотні зміни у своєму майновому стані та не звернувся до суду про зміну умов плану реструктуризації своїх боргів.
Зауважувала, що ОСОБА_1 визнано Господарським судом міста Києва неплатоспроможним за умовами договору про відкриття кредитної лінії № 48-06-Ил/02 від 10 листопада 2016 року, а не по рішенню Дарницького районного суду міста Києва у справі № 2-2065/12, яке набрало законної сили, і не скасоване. Оскільки рішення не скасоване, то й виконавчий лист підлягає виконанню.
Тому, вважає, що звернення ОСОБА_1 до суду є передчасним, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Вказує, що заявником не надано доказів відсутності фінансових зобов’язань перед Державною іпотечною установою, відсутності заборгованості за рішенням суду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду – без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, апелянтом не наведено підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник Державної іпотечної установи – Подольна О.М. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення учасників справи, які з’явилися в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від Дарницького районного суду м. Києва 29 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фінанси та кредит» заборгованість в розмірі 1 166 061, 78 грн.
На виконання рішення суду, 29 серпня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення солідарної заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фінанси та кредит» в розмірі 1 166 061, 78 грн.
11 лютого 2015 року на підставі Договору відступлення права вимоги №17/4-В новим кредитором за кредитним договором є Державна іпотечна установа.
На виконанні у приватного виконавця Лановенко Л.О., перебуває виконавче провадження № 59691689 з примусового виконання виконавчого листа від 29.08.2014 у справі № 2- 2065/12.
13 грудня 2021 року ОСОБА_1 до Господарського суду міста Києва подано заяву про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність, в якій останній просив реструктурувати заборгованість перед Державною іпотечною установою за кредитним договором, в порядку встановленому Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства (надалі за текстом – «КУзПБ»)з урахуванням приписів пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства.
14 вересня 2022 року ухвалою Господарського суду міста Києва відкрито провадження у справі №910/20562/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 та затверджено план реструктуризації заборгованості перед Державною іпотечною установою за Кредитним договором з урахуванням п. 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ.
Згідно умов Плану реструктуризації ОСОБА_1 протягом 120 місяців мав сплатити Державній іпотечній установі реструктуризоване зобов`язання у сумі 290 639,96 грн. та відсоткову ставку на реструктуризоване зобов`язання у розмірі 39 962,99 грн., що разом становить 330 602,95 грн.
В період з 21 листопада 2022 року по 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 було здійснено 24 платежі на рахунок Державної іпотечної установи в загальній сумі 66 360,00 грн.
07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 одним платежем було сплачено 100 000,00 грн. на рахунок кредитора.
05 листопада 2024 року ОСОБА_1 одним платежем було сплачено 64 243,00 грн. на рахунок Державної іпотечної установи.
22 листопада 2024 року ОСОБА_1 одним платежем було сплачено 100 000,00 грн. на рахунок кредитора.
Таким чином, станом на 04 грудня 2024 року ОСОБА_1 достроково виконано умови плану реструктуризації, затвердженого ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2022 року у справі №910/20562/21, шляхом сплати на рахунок Державної іпотечної установи 330 602,95 грн.
22 січня 2025 року ухвалою Господарського суду міста Києва закрито провадження у справі №910/20562/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у зв`язку з виконанням плану реструктуризації боргів, фізичну особу ОСОБА_1 звільнено від боргів, а саме - визнано погашеними грошові вимоги кредитора у справі № 910/20562/21.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 виконав умови реструктуризації боргу та виплатив заборгованість за виконавчим листом у справі №2-2065/12 в розмірі 330 602, 95 грн. та звільнено від боргів - визнано погашеними грошові вимоги кредитора у справі №910/20562/21 перед Державною іпотечною установою за кредитним договором, тому наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: якщо його було видано помилково; якщо обов`язок боржника припинився повністю або частково; у зв`язку з добровільним виконанням боржником чи іншою особою рішення суду про стягнення боргу; або з інших причин.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника повністю або частково.
Встановивши, що ОСОБА_1 виконав умови реструктуризації боргу та виплатив заборгованість за виконавчим листом у справі №2-2065/12 в розмірі 330 602, 95 грн. та визнано погашеними грошові вимоги кредитора у справі №910/20562/21 перед Державною іпотечною установою за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що наявні підстави для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги про те, що заявником не дотримано загальний строк реалізації виконання Плану реструктуризації, який встановлено терміном 120 місяців (з жовтня 2022 рік по вересень 2032 рік), що порушило п. 15 Плану реструктуризації, а також в порушення вимог п. 18.4 Плану реструктуризації ОСОБА_1 не повідомив кредитора про істотні зміни у своєму майновому стані та не звернувся до суду про зміну умов плану реструктуризації своїх боргів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки виконання ОСОБА_1 плану реструктуризації не є предметом розгляду даної справи. При цьому, оцінка вказаним доводам була надана в ухвалі Господарського суду міста Києва від 22 січня 2025 року у справі № 910/20562/21 та зазначено, що пунктом 6 розділу 5 плану реструктуризації визначено, що боржник має право провести дострокове погашення заборгованості будь-якої суми, передбаченої за графіком погашення боргів, в будь-який час на будь-якій стадії виконання цього плану.  Щодо доводів про порушення боржником пункту 18.4 розділу 5 плану реструктуризації, що полягає у сплаті ОСОБА_1 на користь кредитора платежів 07.10.2024, 05.11.2024 та 22.11.2024 у розмірах 100 000,00 грн., 64 242,95 грн. та 100 000,00 грн. відповідно та неповідомленні кредитора про істотні зміни у своєму майновому стані зазначено. По-перше, планом реструктуризації боргів ОСОБА_1 не визначено поняття істотних змін у майновому стані боржника. По-друге, законодавством України визначено, що суттєва зміна у майновому стані – це отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року (абзац 1 частини 2 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції»). Таким чином, з урахуванням ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 3 028,00 грн., суттєвою зміною у майновому стані у 2024 році є отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 151 400,00 грн. Отже, здійснення ОСОБА_1 платежів на користь Державної іпотечної установи 07.10.2024, 05.11.2024 та 22.11.2024 у розмірах 100 000,00 грн., 64 242,95 грн. та      100 000,00 грн. відповідно не охоплюється поняттям суттєвої зміни у майновому стані, визначеним чинним законодавством.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 визнано Господарським судом міста Києва неплатоспроможним за умовами договору про відкриття кредитної лінії № 48-06-Ил/02 від 10 листопада 2016 року, а не по рішенню Дарницького районного суду міста Києва у справі № 2-2065/12, яке набрало законної сили, і не скасоване, тому виконавчий лист підлягає виконанню, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо відсутні зобов`язання у ОСОБА_1 за кредитним договором, які підлягають примусовому стягненню, в тому числі на підставі виконавчого листа у справі №2-2065/12 виданого Дарницьким районним судом міста Києва від 29.08.2014 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк» «Фінанси та кредит» заборгованості у розмірі 1 166 061,78 грн.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що заявником не надано доказів відсутності фінансових зобов`язань перед Державною іпотечною установою, з огляду на наявність ухвали Господарського суду міста Києва від 22 січня 2025 року, якою ОСОБА_1 звільнено від боргів - визнано погашеними грошові вимоги кредитора у справі №910/20562/21 перед Державною іпотечною установою за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки встановлених судом фактичних обставин справи, яким суд надав обґрунтовану правову оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча  пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну  відповідь  на  кожний  аргумент (рішення у справі «RUIZ TORIYA v. SPAINE», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява № 49684/99, § 2).
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Державної іпотечної установи – Подольної Ольги Миколаївни - залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
 
Повний текст постанови складено 26 червня 2025 року.
 
Головуючий:

Судді: