ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" червня 2025 р.                                                                     Справа №914/44/25

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого – судді                               МАТУЩАКА О.І. 
суддів                                                            СКРИПЧУК О.С.
                                                            КРАВЧУК  Н.М. 

розглянувши апеляційну скаргу                     Товариства з обмеженою відповідальністю                                                                       “Грін Груп-М” (вх. ЗАГС №01-05/940/25 від                                                                        31.03.2025)

на рішення                                                  Господарського суду Львівської області від                                                                        10.03.2025 (суддя Король М.Р.)

у справі                                                  №914/44/25

за позовом                                                  Товариства з обмеженою відповідальністю “Л-                                                                      Корп”, м. Мостиська

до відповідача                                        Товариства з обмеженою відповідальністю                                                                       “Грін Груп-М”, Львівська область, с.Пісочне

про                                                            стягнення 45 413,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.
До Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Л-Корп» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп-М» про стягнення 45 413,28 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем не було виконано своїх зобов`язань згідно з умовами договору міжнародного перевезення вантажу у формі заявки №Р-30 від 02.01.2024., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у сумі 1100 євро, що, згідно з курсом НБУ на дату розвантаження, становила 45      113, 28 грн.
Господарський суд Львівської області рішенням від 10.03.2025 позов задовольнив повністю. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп-М» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Л-Корп» заборгованість в сумі 45        413,28 грн., 4        000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 3           028,00 грн. судового збору.
Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що відповідач свого обов`язку з повної та своєчасної оплати отриманих послуг у встановлений договором строк не виконав, чим порушив умови договору та вимоги чинного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов`язанні. 
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Груп-М» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10.03.2025 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Скаржник покликається на те, що положення законодавства України і норми міжнародного права прямо виключають можливість укладення договору перевезення вантажу у усній формі, отже, підтвердженням укладення договору перевезення може бути лише письмовий документ. 
Також, в апеляційній скарзі зазначає, що суд прийняв до уваги твердження ТОВ «Л-Корп», що договір міжнародного перевезення вантажу укладений між сторонами у формі заявки № Р-30, але не належним чином дослідив чи є договір – заявка №Р-30 самостійним договором перевезення вантажу. Заявка № Р-30, на яку посилається позивач як на договір перевезення не відповідає умовам договору перевезення вантажу, встановлених чинним законодавством України, так як не містить інформації про термін поставки товару. Тобто договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, та навпаки - у разі недосягнення сторонами у належній формі згоди.
Частиною 13 ст. 8 ГПК України  встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи зазначене та те, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення в сумі 45 413,28 грн, що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вказана справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
З огляду на вказане, Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 16.04.2025 відкрив апеляційне  провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Грін Груп-М” на рішення Господарського суду Львівської області від 10.03.2025  у справі №914/44/25, повідомив сторін, що апеляційна скарга буде розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та надав позивачу строк для подання обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали. 
28.04.2025 до Західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у  задоволенні апеляційної скарги  відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Покликається на такі обставини:
- укладення договору перевезення було підтверджене складанням міжнародної товарно-транспортної накладної CMR, якою були доповненні суттєві умови договору перевезення, які погодженні в заявці;
- транспортування вантажу було виконане без зауважень ;
- строків доставки вантажу сторони не погоджували, але беручи до уваги акт надання послуг №26 від 17.01.2024 замовник претензій по якості та строках надання послуг немав;
- за даними експерс-накладної перше відправлення адресату було вручено 26.01.2024, після чого від дати первинного вручення документів на оплату позивачем відраховано 33 банківські дні і граничним днем для проведення оплати було 13.03.2024, однак оплата відповідачем так і не була здійснена .
Водночас позивачем заявлено клопотання про розподіл судових витрат, в якому просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6300, 00 грн.
Інших клопотань чи заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, сторонами подано не було.
Фактичні обставини справи.
02.01.2024 між ТОВ «Л-Корп» та ТОВ «Грін Груп-М» укладено договір міжнародного перевезення вантажу у формі заявки №Р-30.
Згідно з умовами договору, перевізник взяв на себе зобов`язання виконати міжнародне перевезення вантажу за маршрутом: с.Пісочна (Україна, Львівська область)          до м. Вонгровець (Польща, Великопольське воєводство). Належність виконання перевезення вантажу підтверджує підпис уповноваженої особи та відтиск штампу вантажоодержувача в міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR). Крім того, сторонами договору  підписано акт надання послуг №26 від 17.01.2024 без зауважень.
Згідно із графою «вартість перевезення», ціною в договорі вказано 1100 євро згідно із курсом НБУ в день вивантаження товару. Датою вивантаження товару, згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) та актом надання послуг №26 є 17.01.2024. Згідно з офіційним курсом НБУ станом на 17.01.2024, курс за 1 євро становив 41,2848 грн, тобто в перерахунку 1100 євро становить 45 413, 28 грн. Позивачем передано відповідачу рахунок на оплату №25 від 17.01.2024.
Згідно з графою «умови оплати», оплата послуг здійснюється протягом 33 банківських днів з моменту вивантаження товару та отримання пакету документів.
23.01.2024 оригінали документів, які є підставою для здійснення оплати, були направлені, за твердженням позивача, на ім`я уповноваженої особи ТОВ «Грін Груп-М». Відповідно до експрес-накладної №20450856202432, документи отримані адресатом 26.01.2024.
Разом з тим, 04.11.2024 оригінали документів були направлені ТОВ «Грін Груп-М», які відповідно до експрес-накладної №59001252440228, отримані адресатом 06.11.2024.
Оцінка суду.
Відповідно до ч. 1-2        ст. 269 ГПК України       суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Так, в апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що положення законодавства України і норми міжнародного права прямо виключають можливість укладення договору перевезення вантажу у усній формі, отже, підтвердженням укладення договору перевезення може бути лише письмовий документ. 
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України,  Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. (Закон України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006р.).
Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України,  за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України  правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії - відповідно до ст. 640 ЦК  України .
Частиною 3 ст. 909 ЦК України  передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Частиною 1 ст. 15 та ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції. Також, ч..1 ст.9 Конвенції визначає, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.
Отже, між сторонами виникли договірні відносини з перевезення вантажу, що в сукупності підтверджується договором - заявкою №Р-30. Заявка укладена між сторонами шляхом електронного листування та згодом підтверджена накладною (CMR) №б/н від 03.01.2024  не може вважатися договором, укладеним в усній формі. Факт надання послуг з перевезення вантажу підтверджується підписом і печаткою    одержувача на товарно-транспортній накладній (CMR) №б/н від 03.01.2024 про отримання товару, а також підписаним та скріпленим печатками позивача і відповідача актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №26 від 17.01.2024.
В цій справі обмін електронними листами здійснювався без використання електронного цифрового підпису, що характерно для укладаня подібних договорів, позаяк ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначає, що електронний підпис може використовуватися для ідентифікації автора електронного документа. Тобто його використання сторонами не є обов`язковим, а відтак встановлення факту наявності чи відсутності електронного підпису у договорі не є визначальним у цьому спорі.
Судом встановлено, що позивачем було виставлено рахунок на оплату №25 від 17.01.2024. З матеріалів справи вбачається, що згідно з експрес-накладною, первинне відправлення відповідних документів було вручено відповідачу 26.01.2024. Від цієї дати позивачем було відраховано 33 банківські дні, а відтак граничним терміном для здійснення оплати було 13.03.2024. Разом з тим, станом на зазначену дату оплата відповідачем здійснена не була.
Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.
У графі договору - заявки №Р-30 від 02.01.2024 «умови оплати» вказано, що оплата послуг здійснюється протягом 33 банківських днів з моменту вивантаження товару та отримання пакету документів. Пакет документів направлено ТОВ «Грін Груп-М» 04.11.2024, який відповідно до експрес-накладної №59001252440228,  отримано адресатом 06.11.2024.
Відповідач не заперечує про отримання документів.
З урахуванням зазначеного вище, Західний апеляційний господарський суд погоджується з місцевим судом, що строк оплати вартості перевезення є таким, що настав.
Будь-яких доказів звернення відповідача до позивача щодо незгоди з обсягом та вартістю послуг з перевезення вантажу, щодо надання позивачем неналежно оформлених документів та з вимогами надати у визначеній формі оформлені документи, відповідачем не надано.
Таким чином, відповідач свого обов`язку з повної та своєчасної оплати отриманих послуг у встановлений договором строк не виконав, чим порушив умови договору  та вимоги чинного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов`язанні.
Враховуючи зазначене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції обгрунтоване матеріалами справи та нормами законодавства.
Відповідно ст.ст.     13,     76,     77,    86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до          ст. 276 ГПК України          суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, то рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1      ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за апелянтом.
Водночас, позивачем заявлено клопотання про розподіл судових витрат,  в якому просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6300, 00 грн.
На підтвердження зазначених витрат представником долучено копії таких документів: 
- договір № 2 про правову допомогу від 23.04.2025.;
- акт №2 приймання – передачі наданих послуг;
- квитанція до прибуткового касового ордера.
Статтею 123 ГПК України,  передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 3  ст. 124 ГПК України,,  разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи
Згідно з ч. 1, 2     ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як передбачено ч. 4           ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання наведених вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6           ст. 126 ГПК України).
Згідно зі ст. 26 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Статті 1 Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до        ст. 19 Закону        видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Пунктами 6, 9 ч. 1       ст. 1 Закону       встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до    ст. 30 Закону   гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи           між позивачем та адвокатом Лозою В.М. укладено договір про надання правничої допомоги.
В п. 1.1 визначено, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
В п. 2.1 договору сторони погодили, що надання правової допомоги в межах надання правової допомоги в Західному апеляційному господарському суді у справі визначеній в пункті 1.1. цього договору становить 6300, 00 грн.
У відзиві позивачем зазначено, що за договором №2 про правову допомогу витрати на професійну правову допомогу становлять :
1400 грн – аналіз вимог апеляційної скарги ;
500 грн – за аналіз судової практики;
3300 грн – підготовка відзиву на апеляційну скаргу;
1100 – вчинення інших процесуальних дій.
За змістом п. 1 ч. 2 ст.  126, ч. 8 ст.  129 ГПК України    розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Суд апеляційної інстанції вважає, що відображена у договорі №2 інформація про підготовку відзиву на апеляційну скаргу, яка підлягають окремій оплаті, є такою, що включає в себе в тому числі аналіз вимог апеляційної скарги та аналіз судової практики.
З огляду на це, суд вважає обгрунтованими витрати на правничу допомогу у розмірі 3300, 00 грн, а витрати на правничу допомогу щодо аналізу вимог апеляційної скарги та аналізу судової практики не підлягають стягненню за рахунок іншої сторони.
Щодо вчинення адвокатом інших процесуальних дій, за які позивач просить стягнути 1100, 00 грн, то суд вважає, що такі дії не обгрунтовані і не підтвердженні належними доказами, а тому відмовляє у їх відшкодуванні.
З огляду на вищевикладене, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та наданих адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на надання адвокатських послуг; обсягом наданих адвокатом послуг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 3300, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 74,  129,  269, 270, 275,  276, 281- 284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Грін Груп-М” залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 10.03.2025  у справі №914/44/25 - без змін.
2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної  інстанції залишити за апелянтом.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп-М» (81640, Львівська область, Миколаївський район, с.  Пісочна, вул. Заболотна, 43;  код ЄДРПОУ - 42625657) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Л-Корп» (81300, Львівська область, Мостиський район, м. Мостиська, вул. Грушевського, 26, кв. 10;  код ЄДРПОУ - 42967637)  3 300, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  О.І. МАТУЩАК

Судді                                                                                          Н.М. КРАВЧУК

                                                                                                    О.С. СКРИПЧУК