27.06.25
22-ц/812/1116/25
Провадження № 22-ц/812/1116/25

П О С Т А Н О В А 
іменем України

27 червня 2025 року м. Миколаїв
справа № 472/247/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів:      Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 
на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 07 травня 2025 року під головуванням судді Тустановського А.О., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено 12 травня 2025 року, у цивільній справі 
за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви
У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі-ТОВ «БІЗПОЗИКА») звернулося з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позивач зазначав, що 28 серпня 2021 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 337060-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
На виконання вказаного договору ОСОБА_1 отримала грошові кошти в розмірі 16 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку, номер якої був вказаний нею при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. 
Сторони домовились, що за кожен день користування кредитними коштами відповідачка сплачує відсоток у фіксованому розмірі, який становить 1,07874163 %. ОСОБА_1 зобов`язалася вчасно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 12 лютого 2022 року, а також сплатити комісію за надання кредиту у загальному розмірі 2400 грн.
У разі порушення позичальником виконання взятих на себе зобов`язань остання зобов`язана сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф).
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасної сплати кредитних коштів, відсотків та комісії, станом на 08 лютого 2025 року за нею утворилась заборгованість у розмірі 40 647,14 грн., яка складається з: 15 827,40 грн. заборгованості за простроченим кредитом, 24 074,34 грн. заборгованості за відсотками та 745,40 грн заборгованості за комісією, позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. 

Узагальнені доводи інших учасників
Під час розгляду справи представник відповідачки ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначав, що згідно пункту 1 Кредитного договору та Графіку платежів загальна вартість наданого кредиту складає 39960 грн., при цьому відповідачем виконано кредитні зобов`язання на суму 6600 грн., тобто залишкова сума заборгованості має складати 33360 грн., тоді як позивач зазначає загальну суму заборгованості в розмірі 40647,14 грн. і просить її стягнути. Апелянт вказував, що відповідно до пункту 3 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Крім того, у вказаному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, тож умова цього договору про сплату комісії за видачу кредиту в розмірі 2400 грн. є нікчемною, і сплата вказаної комісії є незаконною, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 745,40 грн. не підлягають задоволенню, а сума сплаченої комісії в розмірі 1654,60 грн. повинна бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та по процентам. Згідно графіку платежів розмір процентів за користування кредитом за період дії кредитного договору – з 28 серпня 2021 року по 12 лютого 2022 року складає 21560 грн., а не 28907,14 грн., які нараховано позивачем згідно розрахунку заборгованості. При цьому, згідно того ж розрахунку заборгованості, відповідачем сплачено процентів за користування кредитом в розмірі 4832,80 грн., що свідчить про залишок процентів за користування кредитом в сумі 16727,20 грн. (з розрахунку: 21560 грн. - 4832,80 грн.), а не 24074,34 грн., які просить стягнути позивач. 
Крім того, апелянт просив застосувати строки позовної давності зазначаючи, що строк дії кредитного договору від 28 серпня 2021 року по 12 лютого 2022 року, і саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, який закінчився 12 лютого 2025 року, тоді як позивач звернувся до суду з даним позовом 24 лютого 2025 року, тобто поза межами строку позовної давності, а тому позов не підлягає задоволенню, оскільки сплив строк позовної давності.

Представник позивача Виноградов Ю.Е. надав відповідь на відзив в якому зазначив, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача не заперечує наступних юридичних фактів: укладення, отримання, здійснення платежів за кредитним договором та наявність заборгованості за договором. Щодо стягнення процентів за кредитним договором, порядку їх нарахування та розміру зазначає, що ТОВ «БІЗПОЗИКА» не нараховувала та не просить суд стягнути з відповідача жодну пеню чи штрафи. ТОВ «БІЗПОЗИКА» просить стягнути з відповідача лише заборгованість по тілу та процентам, які були нараховані відповідно до умов кредитного договору та норм ЦК України. Всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо – встановлені НЕ у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у Кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». 
Щодо особливостей встановлення та нарахування процентів за Кредитними договорами ТОВ «БІЗПОЗИКА»:  процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у  Договорі,  плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування та дня повернення кредиту. Кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за кредитним договором. Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість за кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно було б сплатити за кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту,  яка зазначена у кредитному договорі. Порушення позичальником графіку платежів  призвело до збільшення загальної вартості кредиту.  Уклавши кредитний договір позичальник добровільно погодився з його умовами. Відповідно до вищевикладеного, ТОВ «БІЗПОЗИКА» не продовжувала строк дії кредитного договору в односторонньому порядку, не нараховувала проценти після закінчення строку дії кредитного договору, та не просить суд стягнути з відповідача проценти, які начебто були нараховані після закінчення строку дії кредитного договору. 
Щодо встановлення комісії за надання кредиту, то відповідач здійснював платежі за кредитним договором знаючи про те, що вони будуть розподілятися на погашення його заборгованості за процентами та комісією за надання кредиту, та не заперечував проти цього протягом всього строку дії кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: - доходи кредитодавця у вигляді процентів; - комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; -інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Крім того, Національний банк України, який є державним регулятором ринку фінансових послуг в Україні, своєю Постановою від 11.02.2021р. №16 затвердив «Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Дані правила передбачають правомірність встановлення кредитодавцем супровідних послуг за кредитом в тому числі і комісії за надання кредиту. Відповідачка уклавши кредитний договір погодилась зокрема сплатити комісію за надання кредиту. Всі платежі відповідача за кредитним договором були враховані у розрахунку заборгованості за кредитним договором. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2025 року позовну заяву ТОВ "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 , на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованість за кредитними договором № 337060-КС-001 від 28 серпня 2021 року, що становить 40647,14 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 15827,40 грн, суми прострочених платежів по процентах в розмірі 24074,34 грн, суми прострочених платежів за комісією в розмірі 745,40 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт отримання відповідачкою кредитних коштів від позивача підтверджується інформацією, наданою АТ КБ «Приват Банк», з якої вбачається, що рахунок № НОМЕР_1 належить відповідачу та саме на зазначений рахунок 28 серпня 2021 року було перераховано кредитні кошти в сумі 16 000 грн.
Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 15827, 40 грн., що узгоджена сторонами в договорі.
Щодо нарахування та стягнення з відповідачки на користь позивача процентів за надання кредиту, суд приходить до наступного висновку.
Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо стягнення з відповідачки процентів за користуванням кредиту в розмірі 16272,20 грн. (21560 грн. згідно графіку платежів – 4832,80 грн. сплачених відповідачем) оскільки згідно Графіку платежів в графі проценти за користування кредитом зазначено суму, яку повинна сплатити відповідач 21560 грн., що була нарахована протягом строку кредитування. Оскільки відповідачка суму кредиту за кредитним договором не повернула у визначений позичальником строк, то проценти були нараховані у порушення грошового зобов`язання та згідно розрахунку заборгованості становлять 28907,14 грн. З врахуванням того, що відповідач сплатила частину процентів в розмірі 4832,80 грн., то позовні вимоги позивача в частині стягнення суми прострочених платежів по процентах в розмірі 24074,34 грн. підлягають задоволенню.
Щодо доводів представника відповідача про незаконність вимог позивача про стягнення комісії та включення умови про нарахування комісії до кредитного договору, то суд не погоджується з такими доводами відповідача.
Суд не може визнати обґрунтованими посилання сторони відповідача про нікчемність пункту1 кредитного договору, яким передбачено комісію за надання кредиту у фіксованому розмірі 2400 грн. Та погоджується в цій частині з позицією позивача про правомірність їх нарахування, виходячи з наступного.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Укладаючи договір ОСОБА_1 у пункті 7 Кредитного договору ствердила, що ознайомлена з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір.
Крім того, комісія за надання кредиту передбачена пунктом 4 Паспорту споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які підписані ОСОБА_1 з використанням електронного цифрового підпису.
Щодо застосування строку позовної давності то у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, перебіг позовної давності, зупиняється на строк дії такого стану.
Зважаючи на викладене, ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з цим позовом в межах строку позовної давності, тому правових підстав для відмови у задоволені позову про стягнення кредитної заборгованості внаслідок спливу позовної давності не має.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, порушення норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши за тілом кредиту 14172,80 грн. та за процентами 16727,20 грн., а також судові витрати з урахуванням задоволених вимог. Крім того, стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3633,60 грн. 

Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно пункту 1 Кредитного договору та Графіку платежів загальна вартість наданого кредиту складає 39960 грн., при цьому відповідачем виконано кредитні зобов`язання на суму 6600 грн., тобто залишкова сума заборгованості має складати 33360 грн., тоді як позивач зазначає загальну суму заборгованості в розмірі 40647,14 грн. і просить її стягнути. 
Крім того, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Верховний Суд в постановах від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) та від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61- 17096св23) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. Приймаючи до уваги, що у вказаному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, то умова цього договору про сплату комісії за видачу кредиту в розмірі 2400 грн. є нікчемною, і сплата вказаної комісії є незаконною, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 745,40 грн. не підлягають задоволенню, а сума сплаченої комісії в розмірі 1654,60 грн. повинна бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. 
Крім того вважає, що розмір процентів за користування кредитом за період дії кредитного договору складає 21560 грн., а не 28907,14 грн, які нараховано позивачем. При цьому, згідно розрахунку заборгованості, відповідачем сплачено процентів за користування кредитом в розмірі 4832,80 грн, що свідчить про залишок процентів за користування кредитом в сумі 16727,20 грн.
Позивачем невірно розрахована залишкова сума заборгованості після того, як відповідач здійснив часткове погашення своєї заборгованості.
З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги ТОВ "Бізнес Позика" підлягають частковому задоволенню: за тілом кредиту – 14172,80 грн. (15827,40 грн. (залишок заборгованості) - 1654,60 грн. (сплачена комісія) та за процентами - 16727,20 грн., у задоволенні стягнення за комісією – відмовити. 

Узагальненні доводи інших учасників справи
На вказану апеляційну скаргу ТОВ  «БІЗПОЗИКА» подало додаткові пояснення, в яких заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Вказаний кредитний договір та оферта, яку укладав та підписував позичальник містив в собі суму кредиту, відсотки, які мають нараховуватися за ним, комісію, графік платежів із роз`ясненнями сум таких платежів, а також загальну вартість кредиту для споживача. Тобто всі ці платежі, а також розрахунки за ними є абсолютно прозорими для обох учасників кредитних відносин. Всі платежі відповідача за кредитним договором були враховані у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором підрахована з урахуванням всіх платежів відповідача. Відповідач як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі не пояснив, чому на його думку розрахунок, який до позовної заяви був доданий позивачем, є начебто необґрунтованим, та таким, що начебто не узгоджується з матеріалами справи та вихідними умовами кредитного договору. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Зазначає, що Законом України “Про споживче кредитування” передбачено право кредитодавця встановлювати комісію за надання кредиту. 
Відповідач зобов`язаний виконувати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання та повернути не лише тіло кредиту, а й сплатити проценти за ним та комісію.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України та враховуючи, що рішення суду постановлене у справі з ціною позову 40647,14 грн, яка є меншою ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи. 
Згідно частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалено за відсутності учасників справи, повне судове рішення складено 27 червня 2025 року, датою ухвалення рішення є 27 червня 2025 року.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що 28 серпня 2021 року ТОВ «БІЗПОЗИКА» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 337060-КС-001 про надання кредиту. ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту на умовах, визначених офертою. (а.с. 41-44).
28 серпня 2021 року ТОВ «БІЗПОЗИКА» уклало з ОСОБА_1 в електронній формі договір про надання кредиту № 337060-КС-001, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до договору ТОВ «БІЗПОЗИКА» зобов`язалося надати та надало відповідачці кредит у розмірі 16000 грн зі строком користування коштами протягом 24 тижнів. Відповідачка зобов`язалася вчасно частинами (згідно узгодженого графіку) повернути кредит не пізніше 12 лютого 2022 року, сплачувати проценти за користування ним за ставкою у розмірі 1,07874163 % (фіксована) за кожен день користування коштами, а також сплатити комісію за надання кредиту у загальному розмірі 2400 грн (а.с.39-40).
На підтвердження укладення договору № 337060-КС-001 від 28 серпня 2021 року позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якого вбачається, що 28 серпня 2021 року о 12:06:51 клієнт, використовуючи номер телефону НОМЕР_2 , зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Позивачем направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-0938, отриманий ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_2 , що був зазначений нею в анкеті в особистому кабінеті.
Кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 28 серпня 2021 року о 12:35:10 шляхом введення одноразового ідентифікатора G-0938 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com (а.с.45).
Відповідно до пункту 1 кредитного договору, позивач надає відповідачу грошові кошти у розмірі 16 000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. 
Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 16 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яка вказана останньою при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. 
З інформації наданої АТ КБ "Приватбанк" вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_3 ) (а.с.103). 
В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 лише частково здійснювала операції з погашення кредиту та відсотків за його використання, станом на 08 лютого 2025 року у неї виникла заборгованість, розмір якої склав 40 647,14 грн, з них : 15 827,40 грн. – заборгованість за кредитом, 24 074,34 грн. - заборгованість по відсотках та 745,40 грн заборгованість за комісією. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості, долученим до позовної заяви (а.с. 28-35).
З вказаного розрахунку також слідує, що відповідач частково сплатила кошти за Договором №337060-КС-001 на загальну суму 6660 грн.

Позиція апеляційного суду
Заперечуючи проти задоволення позову в розмірі, заявленому позивачем, відповідачка посилалася на нікчемність комісії, встановленої в кредитному договорі, та помилковість розрахунку боргу по процентам.

Щодо нікчемності комісії.
Враховуючи період укладення спірного кредитного договору – 28 серпня 2021 року, на правовідносини сторін у даній справі розповсюджується Закон України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції Закону, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються:
доходи кредитодавця у вигляді процентів;
комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;
інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі 496/3134/19 зазначено:
«31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
31.21. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.»
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2023 року у справі 204/224/21.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Встановивши, що ОСОБА_1 погодилась з умовами кредитного договору, якими передбачена разова комісія за видачу кредиту в розмірі 2400 грн. (п. 4 Паспорту споживчого кредиту, який підписано відповідачкою), з урахуванням зазначених вище висновків Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність умов спірного кредитного договору про нарахування банком вказаної комісії.
В апеляційній скарзі заявник стверджував, що суд першої інстанції не урахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, а також в постановах Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23, від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 та від 9 жовтня 2024 року у справі № 582/202/22.
Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Верховний Суд неодноразово зазначав, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц зазначено, «Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі».
Разом з тим, такі доводи заявника є необґрунтованими, оскільки у цих постановах, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини.
Так, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду проводила аналіз судової практики щодо вирішення питань дійсності (оспорюваності, нікчемності) умов про плату (комісію, інші подібні платежі) за управління кредитом (обслуговування кредиту, розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку тощо) у кредитних договорах, укладених до 13 січня 2006 року (дати набрання чинності статтями 11 і 18 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, у редакції Закону № 3161-IV).
В постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23, зроблений висновок про те, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
В справі № 582/202/22 позивачка звернулась з позовом, в якому, серед іншого, просила визнати недійсними пункт 1.5.1 договорів про споживчий кредит, яким передбачена комісія за надання кредиту, яка нараховується у відсотках від суми кредиту одноразово. В постанові від 9 жовтня 2024 року по цій справі Верховний Суд зазначив, що якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину; з огляду на викладене позовні вимоги про визнання недійсними положень 1.5.1 договорів про споживчий кредит не підлягають задоволенню саме у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права.
Отже, в постановах, на які посилався апелянт, Верховний Суд не робив висновків про нікчемність умов договорів про споживчий кредит, якими передбачена разова комісія за надання кредиту.

Щодо заборгованості по процентам. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до пункту 5.1 Правил про надання грошових коштів у кредит ТОВ «БІЗПОЗИКА», які у відповідності до пункту 10 спірного Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування Кредитом та нарахування процентів за користування Кредитом за Договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом з урахуванням умов Договору. Таким чином, проценти за користування Кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму Кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми Кредиту Позичальнику протягом всього строку кредитування.
Встановивши, що відповідачка несвоєчасно погашала заборгованість по кредиту, сплатила лише частину процентів в розмірі 4832,80 грн., суд першої інстанції правильно погодився з нарахованими позивачем процентами в розмірі 28907,14 грн, які нараховувались щоденно на неповернену суму кредиту, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог про стягнення процентів в розмірі 24074,34 грн. (28907,14 - 4832,80).
Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість по процентам складає 16727,20 грн., виходячи з визначеного Графіком платежів розміру нарахованих процентів – 21560 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки визначений у Графіку платежів розмір процентів (21560 грн), розраховано позивачем з урахуванням своєчасного погашення відповідачкою відповідних сум, визначених цим графіком, та нараховано на відповідні неповернені суми кредиту. Між тим, в зв`язку з несвоєчасним поверненням відповідачкою кредитних коштів, визначений Графіком платежів розмір процентів застосовуватись не може. 
        Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , поданою її представником Вендель Олегом Михайловичем залишити без задоволення, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий	І.В. Лівінський	
  Судді:	  Н.О. Тищук   Н.О. Шаманська	

Повне судове рішення складено 27 червня 2025 року.