П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  295/451/25 
    Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лєдньов Д.М. 
    Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.   
24 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Богунського районного суду  м. Житомира від 30 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Богунського районного суду  м.Житомира від 30 квітня 2025 року позов задоволено.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення ПС 000394 від 26.09.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 скасовано, провадження по справі закрито.
Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті (ЄДРПОУ 39816845, адреса: м.Київ, вул.Фізкультури, 9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 605,60 грн.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалою суду від 16.06.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що зі змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення № 000394 від 26.09.2024 року слідує, що 25.03.2024 О 10.00 год. інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у м.Києві під час здійснення габаритно-вагового контролю за адресою м.Київ, Кільцева дорога в районі зупинки «Південна Борщагівка» під час зважування транспортного засобу Mercedes-Benz номерний знак НОМЕР_2 встановлено, що вантажовідправником ТОВ «АБУ», згідно ТТН №1256-З від 25.03.2024 внесено відомості, що не відповідають фактичним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові параметри понад 20%, але не більше 30% при перевезені подільного вантажу.
Постановою визнано винним ОСОБА_1 як керівника ТОВ «Альянс Будівельників України» у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.132-2 КУпАП, застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 34 000,00 грн.
Позивач вважаючи оскаржену постанову незаконною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Положеннями ч.3 ст.132-2 КУпАП визначено, що внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків включно, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведеної норми слід дійти висновку, що суб`єктами правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті132-2 КУпАП, можуть бути фізичні особи, які досягли 16-річного віку – громадяни, а також фізичні особи-підприємці, особи – наділені спеціальним статусом – як уповноважені посадові особи вантажовідправника.
В обставинах виниклого спору учасники не заперечують участь ТОВ «АБУ» як вантажовідправника, а також становище позивача - керівника юридичної особи.
Відповідно до ст.279-5 КУпАП у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".
За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування, їх посадові (службові) особи зобов`язані надати відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи вантажовідправника.
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У відповідності до ст.14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Правила юридичної техніки вимагають використання термінів у нормативно-правовому аспекті в однаковому значенні. Для визначення суб`єктів правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.132-2 КУпАП необхідно звернутись до інших норм, які використовують термін "уповноважена посадова особа", а також надати логічне та систематичне взаємне тлумачення термінів «керівник» та «уповноважена посадова особа» за нормативного врегулювання інших актів.
Відповідно до ст.65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.
Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.
Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) виконавчий орган (одноосібний чи колегіальний) підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді (у разі її утворення). Керівник підприємства (одноосібний виконавчий орган), головний бухгалтер, голова та члени наглядової ради (у разі її утворення), голова та члени колегіального виконавчого органу підприємства є посадовими особами такого підприємства. Статутом підприємства посадовими особами підприємства можуть бути визнані й інші особи. Посадові особи підприємства мають обов`язки перед підприємством, передбачені законом, зокрема щодо належного, добросовісного та ефективного управління підприємством (фідуціарні обов`язки).
У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.
Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.
З наведеного слід дійти висновку, що, хоча керівник підприємства є посадовою особою відповідного суб`єкта господарювання, здійснює представлення інтересів юридичної особи у взаємовідносинах в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, його повноваження та функції контролю із забезпечення господарської діяльності підприємства можуть супроводжуватись визначенням обсягу прав та обов`язків, запровадженням порядку взаємодії із іншими посадовими особами, в разі їх призначення, за сферою функціональних завдань.
Так, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи).
В разі заперечень керівника вантажовідправника щодо покладення відповідальності як на належну повноважну особу з`ясування даних про належність такої особи до суб`єктів відповідальності за приписами ст.132-2 КУпАП може забезпечуватись через оцінку розподілу повноважень, зокрема в частині покладення обов`язку внесення відомостей до товарно-транспортних накладних або інших документів, пов`язаних із ними посадових інструкцій.
Оскільки за результатом отримання в порядку ст.279-5 КУпАП даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідачем здобуто відомості про ОСОБА_1 як керівника – належну повноважну посадову особу, при цьому, підстави наділення відповідним статусом іншої посадової особи товариства, у тому числі, за даними Реєстру, а також за відсутності будь-яких пояснень з боку позивача з даного приводу, - відсутні, суб`єкт правопорушення визначено правильно із дотриманням вимог законодавства.
Відповідно дочс.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Так, матеріалами справі підтверджується, що події адміністративного правопорушення відбулись та фактично зафіксовані 25.03.2024 року, при цьому, оскаржувана постанова прийнята 26.09.2024 року, тобто із суттєвим перевищенням визначеного положеннями ст.38 КУпАП строку.
При цьому, посилання апелянта на вимоги Господарського кодексу України в частині строку можливої відповідальності суб`єкта господарювання колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю, оскільки судом першої інстанції правильно зауважено, що строки накладення адміністративного стягнення при вирішенні питання адміністративної відповідальності визначається виключно положеннями КУпАП, що, у свою чергу, за єдиного підходу забезпечує належну передбачуваність становища як суб`єкта правопорушення, так і органу владних повноважень з покладеними на нього обов`язками за контролем за дотриманням відповідних норм та стандартів.
Можливість своєрідного продовження строку накладення адміністративного стягнення спотворює належну правову визначеність поведінки, не відповідає загальним принципам юридичної відповідальності.
Як наслідок, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення по завершені встановленого вимогами ст.38 КупАП строку відповідач діяв всупереч відповідним нормативним вимогам, в порушення вимог ст.247 КУпАП не закрив провадження по справі.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду  м. Житомира від 30 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.