ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 334/2582/23
провадження № 61-5319св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2024 року в складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та просила визнати за нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування квартирою АДРЕСА_1 , а також визнати протиправним та скасувати зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
На  обґрунтування позову зазначала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , у якому народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
29 травня 2008 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу, за умовами якого він придбав квартиру АДРЕСА_1 за ціною 300 700,00 грн. Частину цієї суми складали особисті кошти покупця в розмірі 179 450,00 грн, а сума у розмірі 121 250,00 грн була отримана в кредит у ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору споживчого кредиту № 11352979000 від 29 травня 2008 року. За умовами цього договору ОСОБА_5 отримав кредит у сумі 25 000,00 доларів США, що в еквіваленті на момент отримання кредиту складало 121 250,00 грн.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_5 уклав з ПАТ «УкрСиббанк» договір іпотеки №11352979000/3, за умовами якого передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2016 року у справі № 334/485/16-ц з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором.
13 травня 2016 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя видав виконавчий лист № 334/485/16-ц, який перебував на примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
16 січня 2020 року Дніпровський відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжя були проведені електронні торги з реалізації спірної квартири, яку придбав ОСОБА_3 за 415 431,00 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2022 року у справі № 334/3279/20, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову про визнання її та її сина такими, що втратили право користування спірною квартирою. 
У цьому рішенні суд дійшов висновку, що вона та її малолітній син в силу положень статті 109 ЖК України та статті 40 Закону України «Про іпотеку» не можуть бути виселені зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки її було придбано лише частково за кредитні кошти. Таким чином, судами у цій справі було підтверджено їх право на користування спірною квартирою.
Незважаючи на вказане рішення суду, 06 лютого 2023 року ОСОБА_3 подав до відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради заяви про зняття їх з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири та в цей же день їх було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
24 лютого 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про їх виселення зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.
Вони набули право користування спірною квартирою у законний спосіб, на момент звернення до суду з цим позовом таке право не є припиненим.
Виходячи з положень Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), для зняття з реєстрації місця проживання осіб за заявою власника житла не вимагається подання документів, які б свідчили про припинення (втрату, позбавлення) права користування житлом такими зареєстрованими особами.
Таким чином, ОСОБА_3 скористався відсутністю вимог щодо надання документів, які б свідчили про припинення (втрату, позбавлення) позивачів права користування спірною квартирою. При цьому ОСОБА_3 було достовірно відомо про рішення суду, яким фактично підтверджено їх право користування квартирою та відмовлено у визнанні їх такими, що втратили це право.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що встановлена у рішенні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2022 року у справі № 334/3279/20 обставина придбання ОСОБА_5 спірної квартири частково за кредитні кошти, та висновки щодо неможливості виселення позивача з малолітньою дитиною без надання іншого житлового приміщення, не мають преюдиційного значення у цій справі та не звільняють позивачів від обов`язку доведення наявності права користування спірною квартирою.
Визнання за позивачами права користування житлом, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , є непропорційним втручанням у його право власності та надмірним тягарем, який не може бути покладений на нового власника спірної квартири.
Положення статті 109 ЖК України не надають позивачам безстрокове право користування чужим майном, а лише встановлюють гарантії забезпечення прав особи при її виселенні. У разі, якщо на думку позивачів, при їх виселенні зі спірної квартири були порушені їх права, то вони мають право звернутися до суду з відповідним позовом до особи, яка їх порушила.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2024 року рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , про визнання права користування житловим приміщенням скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2022 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації.
Суди під час розгляду цієї справи встановили, що відповідачі не підлягають виселенню з квартири без надання іншого жилого приміщення. Вони як члени сім`ї колишнього власника проживають у спірній квартирі, іншого житла не мають, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо наявності саме у відповідачів нерухомого майна, яке було б придатне для їхнього проживання. Спірне житлове приміщення придбане на прилюдних торгах, при підготовці до яких мали бути зазначені обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто покупцю повинні бути відомі ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості. 
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження добровільного виселення  ОСОБА_1 та її сина зі спірної квартири, позивачі категорично заперечують проти вказаної обставини.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 та її малолітній син на час фактичного виселення з житла мали право користування вищевказаною квартирою, а їм чиняться перешкоди у реалізації цього права.
Правильними є висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування зняття з реєстрації місця проживання, оскільки порушень закону з боку Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, які могли бути підставою для визнання протиправним та скасування зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та її малолітнього сина, під час розгляду справи не встановлено. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У квітні 2024 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просили скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2024 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
На обґрунтування касаційної скарги зазначали про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 638/13030/13-ц, від 03 червня 2020 року в справі № 750/256/19, від 13 жовтня 2020 року в справі № 447/455/17, від 16 грудня 2020 року в справі № 182/7347/18, від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18, від 30 листопада 2023 року в справі № 334/8154/21, від 26 січня 2024 року в справі № 727/11361/22, від 06 березня 2024 року в справі № 369/2266/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Неправильне застосування апеляційним судом статей 109 та 150 ЖК України призвело до надання позивачам безстрокового права користування спірною квартирою.
Апеляційний суд не врахував, що позивач та її син у спірній квартирі не проживають з 29 липня 2023 року, в матеріалах справи відсутні докази знаходження речей позивачів у належній ОСОБА_4 квартирі.
Також суд апеляційної інстанції не надав належну оцінку співмірності втручання у мирне володіння майном і дотриманню балансу між правом власності на квартиру та правом користування цією квартирою членів родини одного з попередніх її власників.
Державний виконавець перед реалізацією спірної квартири, що належала боржнику ОСОБА_5 , перевіряла інформацію про осіб, зареєстрованих у квартирі, і станом на момент винесення постанови про опис та арешт майна боржника (01 листопада 2019 року), у ній не були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зареєстрували своє місце проживання у цьому житлі 04 листопада 2019 року.
Надана у рішенні суду у справі № 334/3279/20 оцінка того факту, що спірна квартира придбана частково за кредитні кошти, та висновки щодо неможливості виселення особи без надання іншого житлового приміщення, жодним чином не звільняє позивачів від обов'язку доведення права користування спірною квартирою.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду м. Запоріжжя.
27 травня 2024 року справа № 334/2582/23 надійшла до Верховного Суду.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Судові рішення в частині відмовлених позовних вимог про визнання протиправним та скасування зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в касаційному порядку не оскаржувалися та в силу вимог статті 400 ЦПК України не переглядаються.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 29 травня 2008 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 300 700,00 грн.
29 травня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 уклали договір іпотеки №1352979000/3 з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11352979000 від 29 травня 2008 року, укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Відповідно до п. 1.1 договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 . 
Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 начальнику ЗВ АКІБ «УкрСиббанк» від 29 травня 2008 року вона надає згоду на отримання її чоловіком ОСОБА_5 кредиту в розмірі 25 000,00 доларів США строком на 360 місяців під 14 відсотків річних та передачу у заставу придбаної квартири.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2016 року у справі № 334/485/16-ц з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 стягнуто солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11352979000 від 29 травня 2008 року у розмірі 21 530, 50 доларів США та пені у розмірі 9 888, 76 грн, а також судові витрати у розмірі 7 739, 24 грн.
13 травня 2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 334/485/16-ц, який перебував на примусовому виконанні у Дніпровському ВДВС у місті Запоріжжі.
15 травня 2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Савенко І. А. відкрито виконавче провадження № 59106884, сума до стягнення у постанові зазначена у розмірі 569 900, 59 грн.
01 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 59106884 постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника державним виконавцем Савенко І. А. було описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 68,1 кв. м, житловою площею 39,5 кв. м, належну ОСОБА_5 
16 січня 2020 року ДП «Сетам» були проведені електронні торги з реалізації квартири, реєстраційний номер лота: 396817. За результатами торгів квартира була продана ОСОБА_3 (учасник № 4) за суму у розмірі 415 431, 00 грн, складено протокол № 460898 проведення електронних торгів від 16 січня 2020 року та підписано протокол ДП «Сетам» та ОСОБА_3 
05 лютого 2020 року на підставі вказаних документів приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О. В. було видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Проведено державну реєстрацію права власності (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50990974 від 05 лютого 2020 року).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2022 року у справі № 334/3279/20, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірну квартиру придбано частково за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, та частково за власні кошти, тому відповідачі відповідно до вимог статті 109 ЖК України не підлягають виселенню з такої квартири без надання іншого жилого приміщення.
Відповідачі як члени сім`ї колишнього власника проживають у спірній квартирі, іншого житла не мають, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо наявності саме у відповідачів нерухомого майна, яке було б придатне для їхнього проживання.
Обмеження права власника, який набув жиле приміщення внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК України та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними.
Спірне житлове приміщення придбане на прилюдних торгах, при підготовці до яких мали бути зазначені обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто покупцю повинні бути відомі ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості.
Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 06 лютого 2023 року за заявою власника квартири ОСОБА_3 було здійснено зняття з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 на підставі пункту 2 частини першої статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
30 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, обґрунтованою вчиненням ОСОБА_3 протиправних дій та незаконним виселення її та її малолітнього сина зі спірної квартири.
Згідно інформації з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 2023 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником у будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з частиною четвертою статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Отже, цією нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2022 року у справі № 334/3279/20, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. 
Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 , суди виходили з того, щоспірну квартиру придбано частково за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, та частково за власні кошти, тому відповідно до вимог статті 109 ЖК України не підлягають виселенню з такої квартири без надання іншого жилого приміщення як члени сім'ї колишнього власника квартири.
Отже, зазначеним судовим рішенням було встановлено наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права користування спірною квартирою.
Таким чином, оскільки ОСОБА_9 та її син ОСОБА_2 вселилися до спірної квартири як члени сім'ї її власника, рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2022 року встановлено відсутність передбачених законом підстав для визнання їх такими, що втратили право користування квартирою, та їх виселення, вони не втратили право користування спірним житлом.
Окрім того,  в провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває справа № 334/7642/23 за позовом  ОСОБА_10 , яка дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про вселення, в межах розгляду якої підлягає вирішенню питання про наявність у позивачів права користування спірною квартирою.
За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині та додаткового визнання позивачами права користування квартирою АДРЕСА_1 .
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, скасувати постанову апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2024 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , про визнання права користування квартирою скасувати.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , про визнання права користування квартирою змінити, викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:   Судді:	М. Є. Червинська   А. Ю. Зайцев   Є. В. Коротенко   В. М. Коротун   М. Ю. Тітов