Номер провадження: 22-ц/813/3189/25 
Справа № 494/2079/23
Головуючий у першій інстанції Римарь І.А.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Лозко Ю.П., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Голотова Маріанна Миколаївна
на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 02 лютого 2024 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про звільнення майна з під арешту

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи, зміст заявлених вимог

У листопаді 2023 року до Березівського районного суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про звільнення майна з під арешту.
Зі змісту заяви вбачається, що позивач у порядку цивільного судочинства оскаржує арешт, накладений у межах кримінальної справи № 66200800007 на приналежне ОСОБА_1 нерухоме майно за правилами КПК України 1960 року, у якій вона була засуджена вироком Березівського районного суду Одеської області від 21.08.2008 року та який набрав законної сили.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 02.02.2024 року клопотання Одеської обласної прокуратури щодо закриття провадження у справі задоволено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про звільнення майна з під арешту — закрито.

Ухвала суду вмотивована тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Голотова М.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 02.02.2024 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства, а тому враховуючи, що арешт було накладено постановою слідчого прокуратури на підставі норм КПК України в редакції 1960 року, відновлення майнових прав позивача можливо за правилами цивільного судочинства.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Голотова М.М. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити в повному обсязі.
Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

06.11.2023 року до Березівського районного суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про звільнення майна з під арешту.
Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 08.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
07.12.2023 року від представника Одеської обласної прокуратури — заступника керівника обласної прокуратури Ракович М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому прокуратура просить закрити провадження у справі № 494/2079/23 за позовом ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
З відомостей реєстру прав власності вбачається, що арешт нерухомого майна було здійснено на підставі постанови, бн, 19.04.2008 року слідчим прокуратури Березівського району.
Арешт на майно ОСОБА_1 було накладено в рамках кримінальної справи № 66200800007 на підставі КПК України 1960 року в редакції, яка була чинною на час вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до вироку Березівського районного суду Одеської області від 21.08.2008 року ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 та ч. 2 ст. 358 КК України. За ч. 3 ст. 191 КК України призначено їй покарання — 3 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 1 рік, за ч. ст. 358 КК України — 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання — 3 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 1 рік. Застосовано до ОСОБА_1 ст. 75 КК України, звільнено її від відбкття покарання з випробуванням. Іспитовий строк ОСОБА_1 встановлено 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку “Укрпошта” 6153 гривні 82 коп. Запобіжний захід ОСОБА_1 залишено підписку про невиїзд, строк відбуття покарання обчислюється з моменту виконання вироку. (Вирок набрав чинності 06.09.2008 року.)

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Закриваючи провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 вбачається, що на земельну ділянку площею 5,65 га з кадастровим номером 5121280800:01:003:0292, розташовану за адресою Одеська область, Березівський район, с/рада Вікторівська, 19.04.2008 року був накладений арешт на підставі постанови слідчого прокуратури Березівського району Володіним Є.О., реєстраційний номер обтяження: 12664802.
Відтак, арешт на рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , був накладений в рамках кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 , у скоєнні злочинів передбачених ч. ч. 1,3 ст. 191, ч.ч. 1,2 ст. 358 КК України (в редакції 1960 року).
Кримінальне провадження завершилось обвинувальним вироком Березівського районного суду Одеської області від 21.08.2008 року, який набрав чинності 06.09.2008 року.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
У частинах першій та третій статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, з матеріалів справи вбачається, що вказані правовідносини виникли коли діяв КПК України від 1960 року.
Верховний Суд у постанові від 30.07.2021 року справа № 185/9002/20 від 01.12.2021 зазначив: “що питання про скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року. Підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої було ухвалено вирок”.
Отже, арешт на майно, накладений за правилами кримінального судочинства підлягає скасуванню за правилами того ж виду судочинства.
Посилання скаржниці в апеляційній скарзі на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо неможливості вирішення за правилами кримінального судочинства питання про звільнення майна з під-арешту після вироку суду, колегія суддів відхиляє, як нерелевантні.
Доводи апеляційної скарги мають формальний характер і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.
При цьому, колегія суддів вважає за потрібним роз`яснити скаржнику її право на судовий захист у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Оскаржувана ухвала суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи і підстав в межах доводів апеляційної скарги для її скасування не вбачається.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали Березівського районного суду Одеської області від 02.02.2024 року - без змін, а апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Голотова М.М. - без задоволення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Голотова Маріанна Миколаївна, залишити без задоволення.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді Ю.П. Лозко

В.В. Кострицький