Справа № 348/2664/24 
Провадження № 22-ц/4808/936/25 
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Кузнєцова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 22 квітня 2025 року, ухвалене в складі судді Грещука Р.П. в м. Надвірна, повний текст якого складено 25 квітня 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою, заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просила встановити факт проживання її та колишнього чоловіка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обґрунтування заяви зазначила, що 15.05.1982 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей, сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 04.08.2009 шлюб між ними було розірвано, після чого ОСОБА_1 повторно не одружувалась, про що свідчить копія нотаріально посвідченої заяви.
20.01.2010 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , який 27.07.2016 розірвано та згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян на день своєї загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 у шлюбі не перебував.
Згідно долучених до матеріалів справи документів причиною смерті ОСОБА_2 є «Травма голови, тулуба з ушкодженням головного мозку, легень та серця. Осколкові поранення голови та тулуба». Встановлено, що «травма, поранення і причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини».
03.11.2022 та 09.12.2022 ОСОБА_1 зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявами про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , однак їй було відмовлено.
За результатами оскарження таких відмов рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2023, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023, у задоволенні поданого нею позову відмовлено.
Зазначає, що відновила з ОСОБА_2 сімейні відносини з початку 2017 року. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 чоловік повернувся проживати до неї у с. Волосів Надвірнянського району Івано-Франківської області. Вони вели спільне господарство, обробляли городину, проводили спільно час в колі сім`ї та друзів, відзначали свята. В період проходження військової служби ОСОБА_2 обмінювалися листівками, фотографіями. Також чоловік надсилав їй кошти на оплату комунальних послуг і проведення ремонту будинку. Крім того, вони проводили ремонт в житловому будинку в с. Братківці Тисменицького району, який був набутий ними за час шлюбу. Наведені обставини їхнього спільного проживання можуть підтвердити свідки.
Вказує, що між нею та ІНФОРМАЦІЯ_2 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки останній не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Просить заяву задовольнити.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 22 квітня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушенням вимог матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Наголошує, що вони із ОСОБА_2 відновили сімейні відносини з початку 2017 року, проживали в неї в АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, обробляли городину, проводили спільно час, в колі спільних друзів відзначали дні народження, церковні свята. В період проходження військової служби обмінювались листівками, фотографіями. ОСОБА_6 надавав їй кошти на оплату комунальних послуг та проведення поточного ремонту в житловому будинку, а також в незавершеному будівництвом будинковолодінні в АДРЕСА_2 , який був набутий ними за час шлюбу і виділений у приватну власність ОСОБА_2 рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2012 року по справі за її позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.
На підтвердження вказаних обставин нею до заяви надано письмові докази, спільні з ОСОБА_2 фотографії. Також зазначені обставини в ході судового розгляду підтвердили свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які пояснили, що ОСОБА_2 , який проходив військову службу під час проведення антитерористичної операції до повномасштабного вторгнення в Україну російської федерації, в період його відпусток приїжджав у село Волосів та проживав разом із ОСОБА_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 . У цей період він збудував альтанку, здійснював ремонтні роботи у житловому будинку та на території домоволодіння, допомагав їй обробляти городину. Свідки також підтвердили, що під час розмови із ОСОБА_2 останній завжди говорив, що приїхав до дружини та сім`ї.
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки письмовим доказам та показанням свідків, а в оскаржуваному рішенні не відобразив у повній мірі пояснення свідків.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник - адвокат Романишин Д.М. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.
Представники заінтересованої особи - ІНФОРМАЦІЯ_6 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності зазначених осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.05.1982 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, виданого повторно 21.03.2006 Відділом РАЦС Надвірнянського РУЮ (а.с. 7).
За час перебування у шлюбі у них народилися сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
04.08.2009 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що свідчить копія Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
Згідно копії долученої до матеріалів справи нотаріально посвідченої заяви від 06.12.2022 після розірвання шлюбу ОСОБА_1 повторно не одружувалась (а.с. 8).
Встановлено також, що 20.01.2010 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , який 27.07.2016 розірвано.
Згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян на день своєї загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 у шлюбі не перебував.
За змістом копії довідки про безпосередню участь особи в операції об`єднаних сил, для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях від 08.12.2021 №1866 ОСОБА_2 в період з 29.05.2017 по 30.07.2017 та з 15.08.2017 по 24.04.2018 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у військовому званні «старший солдат» (а.с. 21).
Згідно копії довідки про безпосередню участь особи в операції об`єднаних сил, для здійснення заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях від 08.12.2021 №1865 ОСОБА_2 в період з 10.10.2018 по 03.06.2019 брав участь у здійсненні заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у військовому званні «старший солдат» (а.с. 20).
У відповідності до довідки про участь особи в операції об`єднаних сил, для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях від 22.12.2021 №1875 ОСОБА_2 в період з 30.04.2020 по 11.09.2020 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у військовому званні «старший солдат» (а.с. 19).
Згідно копії довідки від 07.04.2022 №187 ОСОБА_2 в період з 07.03.2022 до 15.03.2022 та з 15.03.2022 по ІНФОРМАЦІЯ_4 брав участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у військовому званні «старший солдат» (а.с. 14).
ІНФОРМАЦІЯ_4 під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації поблизу населеного пункту Бучанського району Київської області військовослужбовець ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув. Обставини загибелі та причини смерті ОСОБА_2 викладені в довідці ІНФОРМАЦІЯ_5 від 11.05.2022 (а.с. 15), у витязі з протоколу 16 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань поранень, контузій травм, каліцтв №688 від 04.08.2022 (а.с. 18) та лікарському свідоцтві про смерть №546 від 04.04.2022.
Як вбачається із вказаних документів, причиною смерті ОСОБА_2 є «Травма голови, тулуба з ушкодженням головного мозку, легень та серця. Осколкові поранення голови та тулуба». «Травма, поранення і причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини».
03.11.2022 та 09.12.2022 ОСОБА_1 зверталася до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявами про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , однак їй було відмовлено.
Дії ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 оскаржила до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2023, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023 у задоволенні поданого ОСОБА_1 позову відмовлено (а.с. 22-31).
У вказаних судових рішеннях зазначено, що заявниці необхідно довести: а) факт проживання із загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, у зв`язку з чим вона звернулася із заявою в порядку окремого провадження до Надвірнянського районного суду.
ОСОБА_1 у своїй заяві та поясненнях в судовому засіданні стверджує, що з січня 2017 року вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу аж до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 і просить встановити цей факт.
Встановлення даного факту їй потрібно для отримання виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця - її колишнього чоловіка ОСОБА_2 .
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання її та колишнього чоловіка - ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таких доказів не здобуто судом і в процесі розгляду заяви в судовому засіданні, в тому числі при допиті свідків та дослідженні письмових документів.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання її та колишнього чоловіка ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
За змістом частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18).
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц.
В постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Звертаючись до суду в цій справі, заявник стверджувала, що з початку 2017 року відновила сімейні відносини з колишнім чоловіком ОСОБА_2 , який повернувся проживати до неї у с. Волосів Надвірнянського району Івано-Франківської області. Вони вели спільне господарство, проводили спільно час в колі сім`ї та друзів, відзначали свята, в період проходження військової служби ОСОБА_2 обмінювалися листівками, фотографіями. Також чоловік надсилав їй кошти на оплату комунальних послуг і проведення ремонту будинку, а також незавершеного будівництвом житлового будинку в с. Братківці Тисменицького району, який був набутий ними за час шлюбу. На підтвердження такого спільного проживання надала три фотокартки ОСОБА_2 , просила заслухати свідків.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 04.08.2009, про що свідчить копія Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.10.2012 задоволено частково позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Зокрема, визнано за ОСОБА_2 право власності на незавершене будівництвом будинковолодіння в АДРЕСА_2 , а за ОСОБА_1 - на незавершене будівництвом будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 33-36).
В постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначено, зокрема, що хоча шлюб позивача з ОСОБА_2 було розірвано, він постійно спілкувався з їхніми синами та онуками (а.с. 30).
Однак, такі факти, що ОСОБА_2 інколи приходив до будинку в АДРЕСА_1 , спілкувався з дітьми та онуками, коли його й могли бачити сусіди, не свідчать про те, що він проживав з колишньою дружиною ОСОБА_1 однією сім`ю як чоловік та дружина, вів з нею спільне господарство, мав спільний бюджет, спільні витрати, придбавав майно в інтересах сім`ї, що між ними були взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю.
Заявник посилалася на те, що ОСОБА_2 надавав їй кошти на оплату комунальних послуг, проведення ремонту у будинку по АДРЕСА_1 та в с. Братківці Тисменицького району, в період проходження ним військової служби вони спілкувалися, обмінювалися листівками, однак будь-яких доказів з цього приводу (надсилання коштів, спільного придбання майна, спілкування, переписки чи листування) нею не надано.
Також не надано, як було зазначено заявником, спільних фотокарток за вказаний період. Суду представлені заявником три фотокартки, на яких зображений сам ОСОБА_2 : дві під час несення ним військової служби та одна у приміщенні за столом, без встановлення конкретного місця та часу (а.с. 37).
Крім того, не надано і доказів спільного проживання за однією адресою.
З довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 від 11.05.2022 вбачається, що ОСОБА_2 проживав в АДРЕСА_2 , коли був призваний 04.03.2022 по мобілізації у військову частину НОМЕР_2 (а.с. 15). Звідти його і хоронили, що підтвердили також свідки в цій справі.
Натомість, заявник ОСОБА_1 проживала у виділеному їй рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.10.2012 за позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя з ОСОБА_2 житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 33-36)
А сам факт, що ОСОБА_1 вдруге заміж не вийшла, не підтверджує факт проживання однією сім`єю з колишнім чоловіком ОСОБА_2 .
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявниця не довела та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як жінки та чоловіка з січня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто наявність сім`ї, зокрема, що вона з ОСОБА_2 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин.
Заявниця не надала суду переконливих доказів проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, зокрема, спільних фото, сплати комунальних платежів, однієї й тієї ж адреси реєстрації місця проживання, спільного придбання будь-якого майна. Тому суд вважає дану обставину недоведеною.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги показання свідків, які підтвердили факт сумісного проживання сторін є неприйнятними, оскільки суд першої інстанції врахував всі надані суду покази свідків та дав їм належну оцінку.
Крім того, лише показання свідків і фотографії без доведення факту ведення спільного господарства, побуту, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі №206/1906/23 (провадження №61-9613св24)).
Отже, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд належно дослідив і проаналізував надані докази, визначив характер спірних правовідносин, дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 22 квітня 2025 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Надвірнянського районного суду від 22 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
       
Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 21 липня 2025 року.