ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3721/24  Номер провадження 22-ц/814/2353/25	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О. І.,
суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,
за участю секретаря Дороженка Р.Г.,
розглянула в судовому засіданні в м. Полтава, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Шевцової Людмили Володимирівни на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 лютого 2025 року та апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевцової Людмили Володимирівни на додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю внаслідок дорожньої пригоди,  

В С Т А Н О В И Л А : 

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (надалі- ПАТ «НАСК «Оранта»), в якому просив стягнути з страховика майнову шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 35783,75 грн., 14353,79 грн. за шкоду, спричинену пошкодженням належного йому майна, а з ОСОБА_2 просив стягнути 191666,60 грн. втраченого заробітку, 200000 грн. моральної шкоди та відповідно 2000 грн. на проведення експертизи. 
Вказував, що вироком Крюківського районного суду м. Кременчука ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за фактом ДТП, в результаті якої він отримав тілесні ушкодження. 
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», вважає, що витрати на лікування та спричиненні збитки належному йому транспортному засобу мають бути відшкодовані страховиком винуватця ДТП.
Окрім того, внаслідок ДТП він втратив роботу, що призвело до втрати заробітку в сумі 191666,60 грн. та зазнав значних моральних страждань, у відшкодування яких просив стягнути 200000 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 48134,44 грн. та 206 грн. витрат пов`язаних із залученням експерта.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 43311,47 грн. та 206 грн. витрат пов`язаних із залученням експерта.
В іншій частині вимог відмовлено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь держави судовий збір в сумі 457,13 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 457,13 грн.
Часткове задоволення позовних вимог обґрунтоване доведеністю позивачем правових підстав для стягнення з страховика майнової шкоди, завданої внаслідок ушкодження транспортного засобу та шкоди, заподіяної його здоров`ю. Одночасно суд дійшов висновку про доведеність потерпілим спричиненої йому моральної шкоди, яка підлягає стягненню з винної особи, розмір якої визначив з урахуванням принципу справедливості та розумності. 
При цьому, визнав недоведеними вимоги потерпілого в ДТП ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 втраченого заробітку в порядку ст. 1195,1197 ЦК України. 

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2025 року стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 правничу допомогу в сумі по 1545 грн. з кожного.
Часткове стягнення витрат на правничу допомогу вмотивовано частковим задоволенням позовних вимог, що складає 20,6% від пред`явленого позову, тому в цьому відсотковому співвідношенні суд вирішив питання розподілу понесених стороною позивача судових витрат. 

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «НАСК «Оранта» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, пред`явлених до товариства. 
Вказує про недоведеність завдання шкоди транспортному засобу на суму 14363,79 грн. та непідтверджена позивачем витрат на придбання набору імплантів в сумі 26500 грн.
Вважає, що суд допустився помилки при оцінці доказів та прийшов до невірного висновку про доведеність зазначених позовних вимог. 
Також апеляційну скаргу було подано представником ОСОБА_1 – адвокатом Шевцовою Л.В., яка просить рішення суду в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 моральної шкоди в заявленому у позові розмірі та втраченого заробітку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Стверджує, що тяжкість завданих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, свідчить про завдання позивачу значної моральної шкоди в заявленому розмірі в 200000 грн. 
Звертає увагу, що внаслідок тривалого відновлювання після ДТП, ОСОБА_1 позбавлений був можливості працювати та отримувати дохід, що свідчить про наявність підстав для стягнення втраченого заробітку з винуватця ДТП.
Одночасно, прохає скасувати додаткове рішення та ухвалити нове додаткове рішення про розподіл понесених стороною позивача судових витрат у відповідності до наданих розрахунків та акту виконаних адвокатом робіт. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.12.2023 ОСОБА_2 визнано винуватим за ч.1 ст. 286 КК України.
Вказаним вироком суду встановлено, що 04.07.2019, приблизно о 12:41 год., в світлий час доби, у ясну погоду без опадів, по сухому асфальтобетонному покриттю вул. Леонова в м. Кременчуці Полтавської області, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони вул. Переяславської в напрямку вул. Першотравневої, керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_2 . В цей саме час, в попутному напрямку з автомобілем Mitsubishi Pajero, в напрямку вул. Першотравневої, керуючи мотоциклом SHINERAY-XY250, д.н,з. НОМЕР_2 , рухався мотоцикліст ОСОБА_1 .
Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, наближаючись до буд. АДРЕСА_1 , водій ОСОБА_3 , при наближенні до прилеглої території будинку, не переконався в безпеці виконуваного маневру, не надав дорогу попутному мотоциклу SHINERAY-XY250, що рухався по зустрічній смузі руху в маневрі обгону, розпочав виконання маневру повороту ліворуч, який полягав у виїзді на зустрічну смугу руху, тим самим порушив вимоги п. 10.1. «Правил дорожнього руху України» виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення по дотичній лівою боковою частиною керованого ним автомобіля з передньою частиною мотоцикла SHINERAY-XY250 під керуванням ОСОБА_1 , який в цей час рухався в попутному напрямку в межах зустрічної смуги руху, виконуючи маневр обгону.
Внаслідок зіткнення ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька». 
В подальшому було встановлено отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
На час скоєння ДТП, тобто станом на 04.07.2019, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9807070.
01.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про відшкодування моральних збитків, на що листом від 22.02.2021 отримав відмову у виплаті страхового відшкодування.
Ухвалюючи рішення, місцевий суд, на підставі наданих позивачем доказів, стягнув з страховика доведені в ході розгляду справи витрати на лікування та придбання необхідних імплантів, а також вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням належного позивачку мотоцикла, розмір якого доводиться проведеним експертним дослідженням. 

Одночасно, визнав доведеним спричинення позивачу, як потерпілому в дорожній пригоді, моральної шкоди, розмір якої обґрунтував засадами розумності та справедливості і визначив в сумі 45000 грн.
Зважаючи на відсутність доказів, визначених положеннями ст.ст. 1195, 1197 ЦК України, суд відмовив у вимозі про стягнення втраченого внаслідок ушкодженням здоров`я заробітку. 
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до п. 1. ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Звертаючись до суду з позовом , ОСОБА_1 на підтвердження понесених ним витрат надав суду копії чеків на придбані в аптеках ліки, видаткову накладну щодо придбання ним набору імплантів для остиосинтезу гомілки, а на підтвердження завданої шкоди належного йому транспортного засобу - висновок судового експерта щодо вартості матеріального збитку. 
Оцінюючі надані позивачем письмові докази, місцевий суд, відхиливши деякі з них як такі, що не мають відношення до лікування потерплого, загалом прийняв їх до уваги та підрахувавши загальний розмір таких витрат, стягнув з страховика у відшкодування завданої здоров`ю потерпілому шкоду на загальну суму 14363,79 грн. 
При цьому, суд прийняв в якості належного та допустимого доказу по справі висновок експерта №24 за результатами проведеного транспортно-товарознавчого дослідження, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоциклу ОСОБА_1 внаслідок ДТП, яка сталась 04.07.29019, складає 14363,79 грн. 
Зазначені висновку суду першої інстанції ґрунтуються на зібраних по справі доказах, яким надано належну правову оцінку у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України. 
Колегією суддів відхиляються твердження страхової компанії щодо неналежності наданих ОСОБА_1 доказів витрат на придбання набору імплантів для остиосинтезу гомілки, оскільки вказані витрати доводяться видатковою накладною №204 від 08.07.2019, одержувачем та платником в якій вказано ОСОБА_4 . Факт оплати підтверджено особистим підписом продавця ФОП ОСОБА_5 , яка зареєстрована як платник єдиного податку, та печаткою «Сплачено».
Будь-яких своїх доказів на спростування наданих стороною позивача доказів, страхова компанія не надала.
Доведеним також вважає колегія суддів і вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_1 внаслідок пошкодження мотоцикла в ДТП, яка визначена спеціалізованим експертом в проведенні транспортно-товарознавчих експертиз в сумі 14363,79 грн., з дослідженням пошкодженого в дорожній пригоді транспортного засобу. 
Зазначений висновок як письмовий доказ по справі також не був спростований страховиком, яким не ініціювалось питання проведення по справі іншого дослідження чи судової експертизи, а висловлені представником товариства заперечення стосувались незгоди з проведенням такого дослідження без участі їх представника. 
Безпідставними вважає також колегія суддів і посилання ПАТ «НАСК «Оранта» на неподання потерпілим заяви про страхове відшкодування.
Так, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає строк для подання заяви про страхове відшкодування – 1 рік, з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого та 3 роки з моменту ДТП, якщо шкода завдана здоров`ю або життю потерпілого.
Матеріалами справи доводиться завдання ОСОБА_1 ушкоджень здоров`ю середнього ступеня тяжкості внаслідок ДТП, що трапилася 04.07.2019.
З приводу даної пригоди проводилось досудове розслідування, за результатами якого лише 20.12.2023 судом було ухвалено обвинувальний вирок, яким встановлено винуватість водія ОСОБА_2 в скоєній дорожній пригоді. 
З копії заяви про страхове відшкодування, наданої страховиком в межах страхової справи, вбачається, що 01.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з проханням щодо виплати майнової та моральної шкоди завданих йому ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, тобто в межах 3 річного строку звернення.
Вказане питання не було врегульовано з підстав відмови страхової компанії здійснити зазначену виплату. 
Також під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 було заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, при цьому страховика було залучено в кримінальному провадженні в якості третьої особи. В подальшому ОСОБА_1 відмовився від заявленого цивільного позову.
Під час розгляду кримінального провадження в суді страхова компанія не вчиняла дій на встановлення обставин щодо з`ясування необхідності виплати страхового відшкодування, його розміру.
Згідно до усталеної практики Верховного Суду для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення останнього із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.
Після винесення судом першої інстанції вироку та набрання ним чинності, ОСОБА_1 в квітні 2024 року звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, а відтак по справі відсутні підстави для відмови в стягненні з страховика відшкодування за майнову шкоду з огляду на те, що останній не звертався з такою вимогою впродовж одного року з моменту настання стразового випадку. 
Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтованого стягнув на користь потерпілого з страхової компанії передбачені законом витрати за пошкоджене майно та спричинену здоров`ю шкоду. 
Щодо висновків суду в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та відсутності підстав для стягнення втраченого у зв`язку з ушкодженням здоров`я заробітку, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Прийнявши до уваги отримані потерпілим внаслідок дорожньої пригоди тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, перенесення ним оперативних втручань тривалість перебування в лікувальному закладі (з 04.07.2019 по 10.07.2019 в нейрохірургічному відділенні та з 10.07.2019 по 22.07.2019 в травматологічному відділенні), суд дійшов вірного висновку про спричинення позивачу значних моральних страждань, у відшкодування яких визначив розмір моральної шкоди в 45000 грн. 
Вказаного висновку суд дійшов з урахуванням принципу співмірності та розумності, тому у колегії суддів відсутні правові підстави для переоцінки такого розміру шкоди.
З огляду на встановлені обставини, не підлягає до задоволенню апеляційна скарга сторони потерпілого про скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 , як винної особи, моральної шкоди в розмірі 200000 грн. 
Вказаний позивачем розмір морального відшкодування є завищеним, документально не підтвердженим і може призвести до порушення балансу інтересів сторін та слугувати джерелом надмірного збагачення за рахунок таких коштів. 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення в цій частині апеляційної скарги представника позивача адвоката Шевцової Л.В., оскільки визначений судом розмір моральної шкоди є справедливою та достатньою компенсацію спричиненої позивачу моральної шкоди.
Стосовно незгоди апелянта з рішенням в частині відмови в стягненні втраченого заробітку, колегія суддів зауважує наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Тобто, здійснення відшкодування пов`язане з доведенням факту втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.
На підтвердження факту перебування в трудових відносинах, ОСОБА_1 при подачі позову надав договір про виконання роботи, укладений з ФОП ОСОБА_6 , копію свідоцтва про реєстрацію ФОП ОСОБА_6 та довідку про доходи за 6 місяців 2019 року.
Відмовляючи в стягненні втраченого заробітку, суд вказав на відсутність доказів втрати працездатності.
Втрата працездатності поділяється на тимчасову та стійку.
При тимчасовій втраті працездатності особа не може працювати протягом певного періоду часу, але згодом може відновити свою працездатність. Підтвердженням тимчасової непрацездатності є листок непрацездатності (лікарняний). 
Стійка втрата працездатності (інвалідність) настає, коли втрата працездатності є тривалою або постійною, і може бути повною або частковою. Ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) за участю Фонду соціального страхування України.
Матеріали справи не містять доказів щодо перебування ОСОБА_1 на лікарняному чи звернення до МСЕК з метою встановлення втрати працездатності.
При цьому, в справі наявна інформація лише про перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 04.07.2019 по 22.07.2019, що календарно становить 18 днів. 
Інших доказів з приводу своєї непрацездатності, в силу якої позивач втратив свій заробіток - ним суду надано не було. 
Щодо приєднаних до справи доказів перебування останнього в трудових відносинах з суб`єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6 , колегія суддів не може визнати їх беззаперечними доказами. 
Так, наданий договір про виконання роботи не дає можливості безумовано встановити характер правовідносин між замовником ФОП ОСОБА_6 та виконавцем Павловим О.В. Фактично за своїм змістом вказаний договір є цивільно-правовою угодою, а не трудовим договором в розумінні положень КЗПП України. 
При цьому, з тексту такого договору не представляється можливим встановити яку саме роботу виконував позивач та чи вплинули заподіяні тілесні ушкодження на його здатність продовжувати її виконувати. 
Вказаних обставин не містить і сама апеляційна скарга, в якій адвокат, заперечуючи проти відмови в стягненні втраченого заробітку, посилався лише на норми матеріального права та визначення термінів стосовно працездатності, не надавши при цьому доказів обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги. 
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» та апеляційної скарги адвоката Шевцової Л.В. не спростовують висновків місцевого суду та не містять посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує підстави для зміни чи скасування судового рішення, а відтак останні підлягають залишенню без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п.п. 1, 2, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевцової Людмили Володимирівни залишити без задоволення. 
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 28 липня 2025 року.

Судді : Обідіна О.І. Карпушин Г.Л. Панченко О.О.