ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року	Львів	Справа № 500/8369/23 пров. № А/857/18122/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача:                                                  Судової-Хомюк Н.М.,
суддів:                                                                        Глушка І.В., Онишкевича Т.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі № 500/8369/23 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано- Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
суддя у І інстанції – Мірінович У.А.,
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення – 02 липня 2024 року,

                                                 В С Т А Н О В И В:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ, позивач) до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – Відділ, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП №72214494 від 13.12.2023 про накладення штрафу у розмірі 10200,00грн під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі №500/3820/22.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ГУ ПФУ отримано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.12.2023 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у розмірі 10200грн за повторне невиконання рішення суду та вимог державного виконавця на підставі виконавчого листа №500/3820/22 від 16.06.2023.
Зазначає, що у рішенні суду у справі №500/3820/22 суд вказав, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу в достатньому розмірі, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Однак, навіть із зарахуванням визначених судом періодів роботи ОСОБА_1 у колгоспі «Світанок» Гусятинського району Тернопільської області, - його буде недостатньо для призначення пенсії по віку з 22.02.2022, оскільки при наявному страховому стажі він набуде право на її призначення лише при досягненні 65-річного віку, тобто з 2024 року.
Таким чином, позивач вважає, що ним виконано рішення суду в повному обсязі, та як наслідок, протиправності оскарженої постанови про накладення штрафу.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, із посиланням на невірне застосування норми матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що при виконанні рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3820/22 із зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу періоди роботи з січня 1983 року по вересень 1983 року, з вересня 1985 року по березень 1991 року та з жовтня 1993 року по листопад 1999 року у колгоспі «Світанок» Гусятинського району Тернопільської області встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 16 років 6 місяців 24 дні, а отже право на призначення пенсії ОСОБА_1 матиме після досягнення віку 65 років.
Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
У відповідь на подану апеляційну скаргу відповідач подав відзив, в якому заперечує проти вимог скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №500/3820/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №192550005320 від 26.08.2022 про відмову у призначенні пенсії та не зарахуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудового страхового стажу за періоди роботи в колгоспі «Світанок» Гусятинського району Тернопільської області з січня 1983 року по вересень 1983 року, з вересня 1985 року по березень 1991 року та з жовтня 1993 року по листопад 1999 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу періоди роботи з січня 1983 року по вересень 1983 року, з вересня 1985 року по березень 1991 року та з жовтня 1993 року по листопад 1999 року у колгоспі «Світанок» Гусятинського району Тернопільської області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію по віку з 22.02.2022, та здійснити відповідні нарахування та виплати. На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист від 16.06.2023. Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11.07.2023 відкрито виконавче провадження ВП №72214494 з примусового виконання виконавчого листа у справі №500/3820/22, виданого 16.06.2023 Тернопільським окружним адміністративним судом. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №500/3820/22 повернуто скаржнику.
16.06.2023 Тернопільським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №500/3820/22 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.02.2022 та здійснити відповідні нарахування і виплати.
Керуючись статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець постановою від 11.07.2023 зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконати вимоги виконавчого листа №500/3820/22 від 16.06.2023.
Листом №1900-0902-5/31433 від 26.07.2023 ГУ ПФУ повідомило орган ДВС про те, що зазначене у постанові державного виконавця рішення суду виконано у добровільному порядку в межах повноважень до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII), вимогою державного виконавця від 16.11.2023, отриманою 22.11.2023, - зобов`язано ГУ ПФУ виконати вимоги виконавчого листа №500/3820/22 від 16.06.2023, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом, в частині зобов`язання ГУ ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію по віку з 22.02.2022 та здійснити відповідні нарахування і виплати.
В частині виконання судового рішення у справі №500/3820/22 щодо призначення пенсії ОСОБА_1 , ГУ ПФУ повідомило, що відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), а саме: частини другої статті 26 починаючи з 1 січня 2019 року на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.
При виконанні рішення Тернопільського окружного адміністративного суду в справі №500/3820/22 із зобов`язанням зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу періоди роботи з січня 1983 року по вересень 1983 року, з вересня 1985 року по березень 1991 року та з жовтня 1993 року по листопад 1999 року у колгоспі “Світанок” Гусятинського району Тернопільської області встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 16 років 6 місяців 24 дні, а отже право на призначення пенсії ОСОБА_1 матиме після досягнення віку 65 років.
Постановою від 16.11.2023 у ВП №72214494 державний виконавець Відділу, керуючись статтями 63, 75 Закону № 1404-VIII, за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця наклала на ГУ ПФУ штраф у розмірі 5100 грн.
Підставою для цього було те, що згідно повідомлення ГУ ПФУ №1634/3.1-23 від 27.07.2023 встановлено, що рішення суду боржником не виконано.
Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення штрафу у сумі 5100,00грн, ГУ ПФУ звернулося до суду з позовом про її скасування.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2024, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №500/7729/23 за позовом ГУ ПФУ до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП №72214494 від 16.11.2023 про накладення штрафу у розмірі 5100,00грн під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №500/3820/22, - в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 у справі №500/7729/23, встановлено, що державний виконавець 16.11.2023 виніс постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом №1404-VIII, а також те, що зазначене рішення суду набрало законної сили, то суд дійшов висновку, що ці обставини не підлягають доказуванню у межах даної справи.
Надалі, на виконання зазначеного виконавчого листа, позивачем 29.11.2023, надіслано повідомлення від 28.11.2023, у якому вказано, що страховий стаж стягувача становить 16 років 06 місяців 24 дні.
13.12.2023 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що позивач повторно рішення суду не виконав, з огляду на що винесено постанову про накладення штрафу ВП №72214494, якою за повторне неповне невиконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист у справі №500/3820/22 від 16.06.2022, на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, на користь держави у розмірі 10200,00грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся з даним позовом до суду про її скасування.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення суду не виконано позивачем без поважних причин, з огляду на що оскаржувана постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП № 72214494 від 13.12.2023 про накладення штрафу в розмірі 10200,00грн під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 500/3820/22 винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон №1404-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша та друга статті 15 Закону №1404-VIII).
Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частина перша статті 26 Закону №1404-VIII встановлює, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (стаття 27 Закону №1404-VIII).
Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 75 Закону №1404-VІІІ передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. Відповідно до цієї норми, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу.
Апеляційний суд звертає увагу, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. 
Невиконання боржником рішення суду тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VІІІ. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Як наслідок, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.
Тобто, приймаючи рішення про наявність чи відсутність підстав для застосування штрафу державний виконавець зобов`язаний не лише встановити сам факт виконання чи неналежне виконання рішення, а й упевнитися у наявності або відсутність поважних причин невиконання рішення і обов`язку виконати певні дії лише боржником.
Слід звернути увагу на те, що за своєю природою штраф - це міра адміністративної відповідальності. Штрафи представляють собою грошові стягнення, тобто є обтяженням майнового характеру для учасників виконавчого провадження. При цьому, штрафи можуть накладатися лише за винні дії чи бездіяльність.
Враховуючи наведені норми, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII.
Однак, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20.
Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 у справі № 560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин-наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.
Суд першої інстанції встановив, що, зокрема, оскарженою постановою на позивача накладено штраф у розмірі 10200,00грн, на підставі статей 63, 75 Закону №1404-VIII, тобто за повторне невиконання боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду №500/3820/22.
При цьому, апелянт вважає, що державний виконавець безпідставно дійшов висновку що позивач повторно не виконав без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду, оскільки, на виконання зазначеного виконавчого листа, позивачем зараховано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу періоди роботи з січня 1983 року по вересень 1983 року, з вересня 1985 року по березень 1991 року та з жовтня 1993 року по листопад 1999 року у колгоспі «Світанок» Гусятинського району Тернопільської області, однак встановлено, що його страховий стаж становить 16 років 6 місяців 24 дні, з огляду на що право на призначення пенсії із таким страховим стажем він набуде після досягнення віку 65 років.
Надаючи оцінку таким доводам ГУ ПФУ, колегія суддів суд зазначає, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №500/3820/22 встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 , відповідно до записів у трудовій книжці становить 18 років 11 місяців 13 днів та 2 роки 1 місяць служби в Збройних Силах України, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.11.2021 року за №302, тобто його трудовий (страховий) стаж становить 20 років 17 днів, з огляду на що суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи з січня по вересень 1983 року, з вересня 1985 року по березень 1991 року та з жовтня 1993 року по листопад 1999 року стосуються трудової діяльності саме позивача ОСОБА_1 та були безпідставно не взяті до уваги ГУ ПФУ через допущене неповне зазначення по батькові особи, чи помилкове зазначення імені. Відтак, суд погодився з доводами ОСОБА_1 про наявність підстав для задоволення позову шляхом зобов`язання ГУ ПФУ зарахувати до страхового стажу періоди роботи з січня по вересень 1983 р., з вересня 1985 р. по березень 1991 р. та з жовтня 1993 р. по листопад 1999 р. в колгоспі «Світанок» Гусятинського району Тернопільської області та призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з 22 лютого 2022 року.
Всупереч вказаному рішенню суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, ГУ ПФУ, обґрунтовуючи причини невиконання цього рішення відповідно до його резолютивної частини, аналізуючи норми Закону № 1058-IV та трудовий стаж ОСОБА_1 , дійшло висновку, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 16 років 6 місяців 24 дні, а отже право на призначення пенсії ОСОБА_1 матиме після досягнення віку 65 років.
Апеляційний суд враховує, що питання призначення пенсії належить до дискреційних повноважень та компетенції органу Пенсійного фонду України і саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.
Однак, щодо підстав не призначення ОСОБА_1 пенсії після зарахування його страхового стажу згідно судового рішення в адміністративній справі №500/3820/22, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вони фактично зводяться до незгоди із рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 в адміністративній справі №500/3820/22 та складають предмет оскарження вказаного рішення, однак не можуть бути предметом розгляду у даній справі, що розглядається.
За приписами частини другої статті 14 КАС України, що узгоджується зі статтею 370 КАС України та статтею 129-1 Конституції України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції дійшов висновку, що рішення суду не виконано позивачем без поважних причин, з огляду на що оскаржувана постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП № 72214494 від 13.12.2023 про накладення штрафу в розмірі 10200,00грн під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 500/3820/22 винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, а підстави для її скасування відсутні.
Відтак, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не знаходить.
Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у справі доказів.
Інших доводів на підтвердження протиправності дій відповідача позивач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд –

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі № 500/8369/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Т. В. Онишкевич