ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 677/458/24
Провадження № 22-ц/820/1388/25

Хмельницький апеляційний суд 
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М. 
секретар судового засідання – Дубова М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №677/458/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року, у складі судді Вознюка Р.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до  Красилівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області, третя особа: приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Мартинюк Світлана Омелянівна про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

встановив:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті двоюрідного брата, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном шість місяців після набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його двоюрідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був інвалідом з дитинства першої групи та проживав в комунальному закладі Хмельницької обласної ради «Дунаєвецький психоневрологічний інтернат» з 04.06.1996 року по день смерті.
Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 ; інші 2/3 частки квартири належить на праві власності позивачу.
Заповіт щодо розпорядження майном ОСОБА_2 не залишив, тому відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування одержали спадкоємці за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1265 ЦК України позивач є спадкоємцем п`ятої черги.
Приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Мартинюк С.О. № 103/01-16 від 16.08.2023 року позивачу повідомлено, що йому необхідно звернутися для визначення в судовому порядку додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Позивач зазначає, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин.
Так, з березня 2020 року розпочалась пандемія COVID-19, а тому, він з сім`єю займався питаннями профілактики та лікування від коронавірусу. З цієї причини він не відвідував брата, і про його смерть 09.06.2020 працівники інтернату його не повідомили. В листопаді 2020 року позивач подзвонив в інтернат з метою відвідати брата та по телефону йому повідомили про смерть брата.
Для оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріуса, який повідомив, що для заведення спадкової справи йому необхідно у відділі РАЦС отримати свідоцтво про смерть. У відділі РАЦС повідомили, що зможуть видати свідоцтво про смерть за умови підтвердження факту родинних відносин. Тому, Дунаєвецький психоневрологічний інтернат погодився передати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , тільки 04 липня 2023 року.
Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 19.01.2024 у справі №677/1386/23, яке набрало законної сили 19.02.2024, задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин з двоюрідним братом ОСОБА_2 .
Позивач зазначає, що його дії були ускладнені наявністю пандемії COVID-19, яка спричинила зупинку роботи установ, обмеження поїздок та контактів, тривале перебування вдома у зв`язку із необхідністю дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню короновірусної хвороби. Після запровадження в Україні воєнного стану 24 лютого 2022 року позивач з сім`єю виїхав в сільську місцевість для забезпечення їм безпечних умов життя.

       Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що тривалість пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 становить три роки, тому встановлені судом обставини свідчать про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк.
       
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що строк для прийняття спадщини пропущено через сукупність поважних та істотних труднощів. Суд, пославшись на відсутність доказу факту звернення позивача ОСОБА_1 для оформлення спадщини до нотаріуса, не звернув увагу на те, що нотаріус, яка залучено до справи, не заперечувала вказаних у позовній заяві обставин. Суд першої інстанції безпідставно не врахував висновки Верховного Суду про те, що необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню короновірусної хвороби (COVID-19) є перешкодою у тому, щоб своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Суд не дотримався принципу пропорційності та не врахував, що спадщина складається лише з 1/3 частки квартири, а інші 2/3 частки квартири належить на праві власності позивачу, тому відмова у визначенні позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позбавляє його права на спадкове майно. Втручання у право власності позивача (законне сподівання, очікування) не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, а тому не може вважатися пропорційним. 
Апелянт ОСОБА_1 вважає, що відмовою у задоволенні заяви про відвід судді Вознюка Р.В. порушено його право на справедливий суд. Безпідставне повернення суддею Вознюком Р.В. позовної заяви, створення перешкод у доступі до правосуддя викликали у нього обґрунтовані сумніви в неупередженості та об?єктивності судді.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 16 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19 травня 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Апелянт ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, в апеляційній скарзі просив розгляд справи проводити за його відсутності. Крім того, 16 червня 2025 року на електронну адресу суду надіслав заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, апеляційну скаргу підтримує. 
Відповідач – Красилівська міська рада Хмельницького району Хмельницької області повідомлена належним чином про дату, час і місце слухання справи, представник в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Мартинюк С.О. - повідомлена належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що  ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Позивач ОСОБА_1 є двоюрідним братом ОСОБА_2 , що підтверджено рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 19.01.2024 в справі № 677/1386/23.
На момент смерті ОСОБА_2 , який був особою з інвалідністю першої групи, проживав в комунальному закладі Хмельницької обласної ради «Дунаєвецький психоневрологічний інтернат». 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; інші 2/3 частки квартири належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 є спадкоємцем п`ятої черги після смерті ОСОБА_2 .
Визначений частиною 1 статті 1270 ЦК України шестимісячний строк прийняття спадщини ОСОБА_2 становив з 09.06.2020 по 09.12.2020.
16 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Мартинюк С.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , тобто, поза встановленим законом шестимісячним строком для прийняття спадщини.
Листом № 103/01-16 від 16.08.2023 приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Мартинюк С.О. повідомила ОСОБА_1 , що оскільки заяву у визначений ст. 1269 ЦК України в нотаріальну контору подано не було, йому необхідно звернутися в суд для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24 квітня 2025 року у спадковому реєстрі відсутня інформація стосовно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто спадкова справа після його смерті не заводилася.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними з огляду на таке.
Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
В силу ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.
Суд при вирішенні питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини повинен встановити, чи були у спадкоємця перешкоди для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та чи виникли ці перешкоди з поважних причин.
Якщо суд не визнає заявлені спадкоємцем обставини поважними, то він відмовляє у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.
На час відкриття спадщини ОСОБА_1 не проживав разом із спадкодавцем та у шестимісячний строк ОСОБА_1 не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .
На обґрунтування поважності причин пропуску строку ОСОБА_1 посилався на те, що не знав про смерть спадкодавця ОСОБА_2 , оскільки працівники інтернату, в якому проживав брат, не повідомили йому про смерть брата; відсутність у нього свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; необхідність встановлення у судовому порядку факту родинних відносин із спадкодавцем; поширення пандемії COVID-19 та запровадження на території України воєнного стану.
На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 подав суду свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійне посвідчення ОСОБА_2 , як інваліда 1 групи, довідку Дунаєвецького психоневрологічного інтернату про те, що 04 липня 2023 року ОСОБА_1 передано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , свідоцтво про право власності на житло, рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року, яким встановлено факт, що ОСОБА_2 є двоюрідним братом ОСОБА_1 . 
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду часу від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об’єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Суд першої інстанції у своєму рішення надав належну правову оцінку кожному доводу та підставам пропуску строку, на які посилався позивач та обґрунтовано вказав, що позивач не довів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, тому відсутні правові підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. 
Отже, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вказані позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не є поважними, внаслідок чого його позов є необґрунтованим.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що саме по собі незнання про смерть спадкодавця без встановлення інших об’єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви до нотаріуса не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. 
Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 522/21610/17, від 27 червня 2024 року у справі № 545/480/21.
Позивач підтвердив, що дізнався про смерть брата ОСОБА_2 в листопаді 2020 року під час телефонної розмови з працівником інтернату, в якому проживав брат, що не позбавляло позивача можливості подати заяву про прийняття спадщини.
Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відсутність у позивача свідоцтва про смерть спадкодавця не може розцінюватися як об’єктивна обставина, яка утруднювала здійснення ним цих дій.
При цьому правильно не прийнято до уваги посилання ОСОБА_1 у позовній заяві як на підставу пропуску строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на відсутність у нього свідоцтва про смерть спадкодавця, оскільки відсутність зазначеного свідоцтва не є перешкодою для звернення з відповідною заявою до нотаріуса, на якого і покладено обов?язок з?ясування відомостей стосовно факту смерті спадкодавця.
Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, (далі - Порядок №296/5).
Підпунктом 2.1 пункту 2 та підпунктом 3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку №296/5 (в редакції на час відкриття спадщини) передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом зокрема на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. У випадку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.
З огляду на положення Порядку вчинення нотаріальних дій, позивач не був позбавлений можливості протягом шестимісячного строку після смерті двоюрідного брата подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у тому числі шляхом її направлення засобами поштового зв?язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса.
Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2023 року в справі № 345/4153/22, від 22 лютого 2024 року в справі 755/1886/22.
Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подав.
Тому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що у позивача існували додаткові перешкоди для своєчасного подання ним заяви про прийняття спадщини, зокрема карантинні обмеження, спрямовані на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), запровадження в країні воєнного стану,  оскільки наведені позивачем обставини, не перешкоджали йому реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідної заяви про прийняття спадщини, зокрема й через засоби поштового чи електронного зв?язку.
Крім того, належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подав. 
Не заслуговують на увагу посилання апелянта на порушення судом першої інстанції при вирішенні спору принципу пропорційності.
 Велика Палата Верховного Суду у постанові №686/5757/23 від 26 червня 2024 року зазначила, що принцип пропорційності тісно пов?язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід?ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
 Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.
У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв?язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.
У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб?єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї.
Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності».
Тому, безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручання у право власності спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців – в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції було порушено право на справедливий суд, оскільки суддя Вознюк Р.В. безпідставно повернув його позовну заяву, чим перешкодив у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим є сумніви в неупередженості та об`єктивності судді. 
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Неупереджений та об?єктивний розгляд справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Проте учасники справи наділені правом спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявлення відводу судді, тим самим, забезпечуючи його незалежність в кожному окремому провадженні.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною четвертою статті 36 ЦПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можуть бути підставами для відводу.
Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу- запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Європейський суд з прав людини зазначає, що у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.
Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об?єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України»).
Висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.
Доводи апелянта ґрунтуються на його незгоді з процесуальними рішеннями судді, що не може бути розцінено як порушення права на справедливий суд. 
З урахуванням вищенаведеного, доводи апелянта щодо порушення його права на справедливий суд під час розгляду справи в суді першої інстанції є безпідставними. 
Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що тривалість пропуску строку для прийняття спадщини становить понад три роки, позивач не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявності об?єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви у встановлений законом строк, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції надано належну правову оцінку доводам позивача, висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов’язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати 
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 червня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко