ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 р.	Справа № 638/2407/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 07.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Яковлева В.М., пр. Перемоги, 52в, м. Харків, Харківська, 61202, повний текст складено 07.07.25 року по справі № 638/2407/25
          за позовом            ОСОБА_1  
          до            ІНФОРМАЦІЯ_1                   
          про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Харкова з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:
- скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №249 від 04.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та закрити провадження по справі.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що спірна постанова є протиправною, оскільки позивач жодних викликів для уточнення даних не отримував та відповідно від прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 не відмовлявся. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 07.07.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 07.07.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позивач поштових повідомлень не отримував, про існування протоколу про адміністративне правопорушення не був обізнаний. Зазначає, що відповідач позбавив його процесуальних прав приймати участь у розгляді справи. Також, в апеляційній скарзі просив розглядати справу без його участі.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином. 
Враховуючи особиливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема передбаченої ч. 5 ст. 286 КАС України, колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ч. 2 ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
04.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на ОСОБА_1 складено постанову №249 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.
У спірній постанові вказано, що 18.10.2024 о 11 год ОСОБА_1 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк та місце, зазначені в повістці, чим порушив вимоги абзацу другого частини першої статті 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та моблізацію".
Відповідно до наданих відповідачем доказів встановлено, що засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 за адресою проживання направлена повістка з вимогою прибуття на 18.10.24 о 11:00 год для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дана повістка не вручена у зв`язку з відсутності адресата за вказаною адресою та повернута за місцем обслуговування 20.10.2024.
Не погоджуючись зі спірною постановоюю позивач оскаржив її до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів
Відповідно до положень ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Статтею 210 КУпАП передбачено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, 17.03.2014 оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Отже, військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.
Частиною 8 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період
Загальні правила військового обліку визначені ст. 33 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", згідно з якою військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів
Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.
Так, механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Абзацом 2 п. 1 Правил військового обліку передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема:
- прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП, виражається у порушенні Правил військового обліку, зокрема, щодо встановленого обов`язку прибувати до територіальних центрів комплектування та з`явлення за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце, значених в повістці про виклик.
Так, матеріали справи містять повістку від 08.10.2024 № 438204 на ім`я ОСОБА_1 , якою останньому запропоновано прибути 18.10.2024 о 11:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому дана повістка не вручена у зв`язку з відсутності адресата за вказаною адресою та повернута за місцем обслуговування 20.10.2024.
В подальшому, не надавши поважних причин неприбуття по повістці, ОСОБА_1 поданий в розшук ХРУП №3 ГУНП у Харківській області.
04.02.2025 позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 та 04.02.2025 за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 винесено оскаржувану постанову № 249 від 04.02.2025.
Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності,  відповідач зазначав, що ОСОБА_1 не надав доказів наявності поважних причин неявки до ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаний час.
Колегія суддів зазначає, що процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.
Відповідно до п. 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Пунктом 40 Порядку № 560 передбачено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.
Згідно з п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання
У разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (п. 24 Порядку № 560).
Матеріали справи містять повістку від 08.10.2024 № 438204 на ім`я ОСОБА_1 , якою останньому запропоновано прибути 18.10.2024 о 11:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому дана повістка не  вручена у зв`язку з відсутності адресата за вказаною адресою та повернута за місцем обслуговування 20.10.2024.
Також встановлено, що 08.10.2024 засобами поштового зв`язку на адресу АДРЕСА_2 , що є фактичним місцем проживання позивача та ним не заперечується, направлена повістка № 438204 з вимогою прибуття на 18.10.2024 о 11-00 годині для уточнення даних за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Довідки про причини повернення за формою Ф20, складеною відповідальним працівником АТ "УКРПОШТА" вказано, що повістка не вручена адресату з причини: адресат відсутній за вказаною адресою, та повернута за місцем обслуговування. Добросовісне виконання працівниками АТ "Укрпошта" своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного.
Аналогічні висновки містить постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 639/4278/16-а та від 30 листопада 2020 року у справі № 806/1943/18.
Отже, ОСОБА_1 був належним чином, а саме відповідно до вимог підп. 4 п. 41 Постанови КМУ № 560, оповіщеним про необхідність явки до на 18.10.2024 о 11-00 годині для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Доводи позивача про те, що він не був оповіщеним належним чином шляхом отримання повістки про необхідність явки до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, є безпідставними, суперечать вимогам закону, та спростовуються матеріалами справи.
Колегія суддів зазначає, що органи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки несуть відповідальність за надсилання військовозобов`язаному відповідних повісток. Той факт, що позивач не отримав кореспонденцію, надіслану йому на зареєстровану адресу місця проживання, сам по собі не є достатнім аргументом для заяви про те, що права військовозобов`язаного порушені. Нормами вказаного Порядку, прийнятого на виконання ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", чітко закладено презумпцію обізнаності військовозобов`язаного у разі надіслання повісток підрозділами ТЦК та СП за зареєстрованим (зазначеним військовозобов`язаним) місцем проживання.
Позивач не надав доказів, того, що він повідомляв територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншу адресу місця проживання.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка)
Отже, позивачем не надано доказів поважності причин неприбуття за повісткою на 18.10.2024 о 11-00 годині для уточнення даних за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів виконання вимог п. 24 Порядку № 560 щодо повідомлення відповідача у найкоротший строк, тобто не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу, про причини неприбуття за повісткою, та прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, що не перевищує 7 днів від дня, зазначеного у повістці.
Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
В свою чергу, держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів - РТЦК та СП може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, проте обов`язок такого уточнення покладається саме на військовозобов`язаного, яким є позивач, тобто дані реєстру формуються на підставі наданих військовозобов`язаниим даних.
Водночас, позивачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано жодних доказів уточнених обліково-військових даних на виконання Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", що свідчить про обгрунтованість викоання відповідачем вимог Порядку №560.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 18.10.2024 о 11-00 для уточнення даних, на визначений час і дату не з`явився, причини не прибуття не повідомив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-КУпАП.
Крім того підтверджено, що справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 розглянуто уповноваженою на те посадовою особою, відповідно до ст. 235 КУпАП та за участю позивача, що підтверджується його підписом у постанові про отримання її копії, а також фактичними обставинами справи.
При цьому, під час розгляду справи посадовою особою відповідача дотримано вимоги ст. 245, 252, 278-280 КУпАП, оскільки позивачем не наведено обґрунтованих аргументів на підтвердження протилежного, як і не надано жодного доказу на підтвердження цього, зокрема пояснень, заперечень, фото- та відеоматеріалів.
Матеріали судової справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення обмежено в правах, визначених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, а позивачем не наведено аргументів на підтвердження цієї обставини.
Зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначено дату розгляду справи, місце розгляду, посаду, звання та прізвище, ім`я по батькові особи, яка розглядає справу, особа, щодо якої розглядається справа, суть і обставини правопорушення, прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу.
Постанова містить посилання на докази, що стосуються направлення та вручення/невручення повістки. При цьому, КУпАП та підзаконні нормативно-правові акти не містять імперативної норми, яка би передбачала обов`язкове зазначення у постанові усіх реквізитів доказів, на підставі яких прийнято рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення"; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі №500/26/22.
Крім того Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року по справі №400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.
Колегія суддів зазначає, що доводи позивача в апеляційній скарзі зводяться, по суті, до спроби уникнути юридичної відповідальності, передбаченої ст. 210 КУпАП, шляхом формального заперечення обов`язку виконання правил військового обліку. Водночас, обов`язок перебувати на військовому обліку є загальним і персоніфікованим, закріпленим у Законі України "Про військовий обов`язок і військову службу", та не залежить від суб`єктивного бажання чи активних дій громадянина, відсутність належного повідомлення, як зазначає позивч, не виключає складу правопорушення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовіднсини та дійшов вірного висновку про відмову у щадоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 07.07.2025 по справі № 638/2407/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	В.А. Калиновський    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  06.08.2025 року