ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/2899/25
Провадження № 22-ц/820/1451/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
секретар судового засідання – Дубова М.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/2899/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Острицьким Андрієм Олеговичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2025 року, в складі судді Продана Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, 
встановив:

Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
В січні 2025 року до суду позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив просить стягнути з держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 446177,16 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправною бездіяльністю держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яка полягає в тривалому невиконанні рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №560/5573/20 щодо перерахунку та виплати пенсії, йому завдано моральної шкоди, а також порушено його права, передбачені статтею 41 Конституції України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
               Вважає, що відповідач внаслідок невиконання більше чотирьох років судового рішення позбавляє його права володіти, користуватись та розпоряджатись частиною власності у вигляді частини основного розміру пенсії, чим йому заподіяно моральну шкоду у розмірі 446177,16 грн. Позивач зазнав та продовжує зазнавати душевних страждань, оскільки відповідач продовжує порушувати його права, судова тяганина порушила його звичайний ритм життя, він змушений докладати значних зусиль для відновлення порушених прав. Крім того, моральна шкода спричинена внаслідок порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області конституційного права позивача на соціальний захист та право мирно володіти своїм майном, виплати пенсії в значно меншому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством. Позивач змушений тривалий час очікувати на виконання рішення суду та звертатись до виконавчої служби із заявами щодо виконання судового рішення, прийнятого на його користь, яке набрало законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване відсутністю належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправності діяння Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача, а також вини заподіювача шкоди. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вважає, що оскаржуване судове рішення не містить жодних доказів відсутності спричиненої моральної шкоди. Натомість, моральна шкода позивача полягає, зокрема, у порушенні права власності на частину пенсії, яка не була отримана у зв`язку з протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що підтверджено рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №560/5573/20, яке набрало законної сили. Відповідач порушив право власності позивача на частину пенсії, яка не була отримана у зв`язку з протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, на соціальний захист, гарантований статтею 46 Конституції України, що спричинило настання негативних наслідків, а саме, отримання неналежного соціального захисту, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Посилається на те, що судом помилково не було враховано практику Верховного Суду, відповідно до якої право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 23 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Острицький А.О. про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
               Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №560/5573/20, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, із врахуванням раніше виплачених сум.
На підставі зазначеного рішення суду 25 лютого 2021 року Хмельницький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист.
               На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №560/5573/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, з урахуванням перерахованих сум пенсій. За період з 05 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року нарахована доплата в розмірі 14923,01 грн. 
               Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04 березня 2021 року №1632-1266/Т-03/8-2200/21 заборгованість за рішенням суду в розмірі 14923,01 грн включена в Реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, за №80604 станом на 02 березня 2021 року. Виплата заборгованості за рішенням суду буде здійснена при відповідному фінансуванні з врахуванням черговості дати надходження судового рішення до боржника.
Згідно з постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27 листопада 2024 року ВП №68303826 виконавчий лист №560/5573/20 від 25 лютого 2021 року повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
         Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Частинами 1-3 статті 23ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц викладено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди – явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20).
За таких обставин, основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2018 року у справі №800/500/16 та від 01 березня 2018 року у справі №9901/377/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц зазначено, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 січня 2021 року у справі №197/1330/14-ц, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №560/5573/20, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, із врахуванням раніше виплачених сум.
               На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №560/5573/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, з урахуванням перерахованих сум пенсій. За період з 05 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року нарахована доплата в розмірі 14923,01 грн. 
               Разом з тим, відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04 березня 2021 року №1632-1266/Т-03/8-2200/21 заборгованість за рішенням суду в розмірі 14923,01 грн включена в Реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, за №80604 станом на 02 березня 2021 року. Виплата заборгованості за рішенням суду буде здійснена при відповідному фінансуванні з врахуванням черговості дати надходження судового рішення до боржника.
Отже, позивач, будучи пенсіонером, змушений був звертатись до суду за оскарженням дій відповідача щодо обмеження розміру його пенсії. Саме через протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо неправильного обчислення розміру пенсії та виплати її у заниженому розмірі позивач був змушений захищати свої права та інтереси. 
Неотримання пенсії в повному обсязі та невиконання рішення суду з 2021 року по теперішній час призвело до порушення прав позивача, а також до необхідності змін у способі життя та додаткових зусиль для його організації.
Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).
У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).
Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява №29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява №1811/06).
ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява №36813/97, пункти 203-204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява №21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.
Оскільки судовими рішеннями адміністративного суду встановлено протиправність дій та бездіяльності відповідача щодо перерахунку пенсії, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями та бездіяльністю моральної шкоди.
Колегія суддів вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань, у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду.
Отже, згідно з вищезазначеним позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди.
При цьому, ЄСПЛ зауважує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, визначаючи розмір відшкодування суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. 
Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, колегія суддів вважає за доцільне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в сумі 3000,00 грн.
Доводи заперечень відповідача на позов зводяться до тверджень, що він виконав рішення суду здійснив перерахунок пенсії позивачу, проте виплата коштів від нього не залежить. Разом з тим, держава в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області є відповідальною за виконання рішення суду і, як було зазначено вище, згідно з сталою практикою ЄСПЛ відсутність коштів на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, не звільняє державу від відповідальності за порушення нею своїх обов`язків перед громадянами.
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 27 травня 2020 року у справі №554/8204/16-ц.
Оскільки суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь з Державного бюджету України 3000,00 грн моральної шкоди.

       Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, а апелянт звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 11 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», то підстави для розподілу судових витрат відсутні. 

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Острицьким Андрієм Олеговичем, задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 25 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року.
Судді Т.В. Спірідонова
Р.С. Гринчук 
А.М. Костенко