ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року	Львів	Справа № 300/3672/24 пров. № А/857/28930/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року (головуючий суддя: Главач І.А., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 , 10.05.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз. 12 ч. 1 ст. 23 та абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на весь період дії обставини, що дає підстави для такої відстрочки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що має достатні підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (перебування на його утриманні троє дітей віком до 18 років та зайнятість постійним доглядом за особою з інвалідністю ІІ групи, так як відсутні інші особи, які могли б здійснювати такий догляд), надав відповідачу у належній формі та у встановленому законом порядку усі необхідні докази, що підтверджують факт існування обставин, що дають право на відстрочку. Разом з тим, відповідач обмежився формальною відповіддю. Відтак, позивач повторно звернувся із заявою з проханням належним чином розглянути заяву про надання відстрочки. При цьому, станом на день подання позовної заяви до суду, відповідач не надав жодної відповіді. Позивач вважає протиправною бездіяльністю не розгляд відповідачем заяви позивача та не прийняття рішення щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із чим звернувся в суд із цим позовом.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 01.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 4, 12 частини 1 старті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви додано перелік документів для підтвердження обставин зазначених у заяві, а саме: копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 , копію довідки до акта огляду МСЕК серія АВ № 0780999 від 16.02.2017, копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.06.2017, копію довідки № 2140 від 25.01.2024, копію довідки № 3 від 23.01.2024, копію свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 18.12.2001, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 11.06.2011, копію рішення суду від 09.11.2010 по справі № 2-9428/10, копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_5 .
Відповідач за результати розгляду зверння позивача від 01.02.2024 листом від 19.02.2024 № 1/1/286 повідомив, що з метою належного встановлення наявності чи відсутності права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації позивачу необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 . З собою додатково мати: військово-обліковий документ (військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного); для оформлення відстрочки за абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» документи, що підтверджують утримання позивачем дітей (наприклад довідка про відсутність заборгованості зі сплати аліментів тощо); для оформлення відстрочки з абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» документи, що підтверджують оформлення зайнятості постійним доглядом (наприклад висновок ЛКК/або МСЕК про потребу особи в постійному догляді, договір про надання послуг з догляду, акт про проведення обстеження сім`ї, довідка про отримання про отримання (неотримання) допомоги тощо); за абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» документи, що підтверджують відсутність інших осіб, які за законом зобов`язані утримувати особу з інвалідністю (наприклад повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актових записів про шлюб особи з інвалідністю, про народження військовозобов`язаного, акт встановлення факту здійснення догляду тощо).
Як зазначає позивач, у зв`язку із формальним обґрунтуванням відповідачем своєї відповіді у листі від 19.02.2024, яка була надіслана 03.03.2024, з покликанням на ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та документи, які вже було надіслано до відповідача із заявою від 01.02.2024, та відсутності будь-якого посилання на рішення, що мало бути прийняте за результатом розгляду відповідної заяви, позивач повторно направив заяву від 11.03.2024 з проханням належним чином розглянути заяву від 01.02.2024 про надання відстрочки відповідно до абз. 4, 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Листом від 19.04.2024 № 1/1681 відповідач повідомив, що за зверненням від 01.02.2024 про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за абзацами 4 та 12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» прийнято рішення про повернення документів на доопрацювання у зв`язку з необхідністю надання документів, які підтверджують утримання дітей, а саме ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (належне утримання батьком та матір`ю) та які підтверджують зайнятість постійним доглядом за ОСОБА_2 .. Рекомендовано з`ясувати факт належного утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Так, витягом із протоколу засідання комісії відповідача щодо встановлення наявності у військовозобов`язаних (резервістів) обставин, внаслідок яких вони не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (надалі, також ІНФОРМАЦІЯ_5 ) від 19.02.2024 за № 4 підтверджується, що Комісія у складі, затвердженому наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.12.2023 № 541, одноголосним рішенням (5/5) ухвалено:
« 5. Повернути документи військовозобов`язаних щодо встановлення обставин, які надають їм право не бути призваними на військову службу під час мобілізації згідно абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме:
5.1. Повернути документи ОСОБА_1 , 02.07.1987 р.ню на доопрацювання у зв`язку з необхідністю надання документів які підтверджують утримання дітей, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (неналежне утримання батьком та матір`ю).
Рекомендовано перевірити факт належного утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
6. Повернути документи військовозобов`язаних щодо встановлення обставин, які надають їм право не бути призваними на військову службу під час мобілізації згідно абз. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме:
6.1. Повернути документи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на доопрацювання у зв`язку з необхідністю надання документів які підтверджують зайнятість постійним доглядом за ОСОБА_2 ».
Бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви та не прийняття рішення щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач вважає протиправною, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач жодних дій щодо відмови у розгляді заяв позивача не вчиняв, а повідомив позивача листом про необхідність надати додаткові документи. При цьому, на переконання суду першої інстанції, відповідач добросовісно вживав заходів щодо повідомлення позивача, про можливість оформлення відстрочки відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та вказав перелік документів, які необхідно подати та обставини, яку необхідно з`ясувати для прийняття рішення про надання відстрочки позивачу.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VІІІ від 12.05.2015 (тут і надалі Закон № 389-VІІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, згідно ст. 1 Закону № 389-VІІІ воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ч. 2 ст. 2 Закону № 389-VІІІ).
Пунктом 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до п. 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та діяв на момент виникнення спірних правовідносин.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII, тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з статтею 1 Закону № 3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону № 3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Абзацом 4 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.
Так, в абзаці 11 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII закріплено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Абзацом 12 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: особи, зайнятті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, (далі - Положення про ТЦК) визначає повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Пунктом 9 Положення про ТЦК, передбачено, що відповідно до покладених на них завдань ТЦК, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Пунктом 11 Положення про ТЦК визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Аналіз наведених вище правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем 01.02.2024 подано до відповідача заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: утримання трьох дітей віком до 18 років та особи, зайнятість постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
У листі від 19.02.2024 № 1/1/286 відповідач повідомив позивача, що з метою належного встановлення наявності чи відсутності права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_1 необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Крім цього, зазначено, що з собою додатково мати: військово-обліковий документ (військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного); для оформлення відстрочки за абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» документи, що підтверджують утримання позивачем дітей (наприклад довідка про відсутність заборгованості зі сплати аліментів тощо); для оформлення відстрочки з абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» документи, що підтверджують оформлення зайнятості постійним доглядом (наприклад висновок ЛКК/або МСЕК про потребу особи в постійному догляді, договір про надання послуг з догляду, акт про проведення обстеження сім`ї, довідка про отримання про отримання (неотримання) допомоги тощо); за абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» документи, що підтверджують відсутність інших осіб, які за законом зобов`язані утримувати особу з інвалідністю (наприклад повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актових записів про шлюб особи з інвалідністю, про народження військовозобов`язаного, акт встановлення факту здійснення догляду тощо).
Позивач повторно звернувся із заявою від 11.03.2024 до відповідача про надання обґрунтованої відповіді на заяву від 01.02.2024 про надання відстрочки відповідно до абз. 4, 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Листом від 19.04.2024 № 1/1/681 відповідачем повідомлено позивача, що за результатами розгляду звернення від 11.03.202, та звернення від 01.02.2024 про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за абзацами 4 та 12 частин першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 з питань оформлення відстрочки за статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» прийнято рішення про повернення документів на доопрацювання у зв`язку з необхідністю надання документів, які підтверджують утримання дітей, а саме ОСОБА_4 (неналежне утримання батьком та матір`ю) та які підтверджують зайнятість постійним доглядом за ОСОБА_6 . Рекомендовано з`ясувати факт належного утримання ОСОБА_6 .
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем розглянуто заяву позивача від 01.02.2024 та від 11.03.2024 про надання відстрочки від призову за мобілізацією та повідомив позивача про прийняття рішення щодо повернення документів на доопрацювання у зв`язку з необхідністю надання додаткових документів, зокрема щодо утримання позивачем неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 (згідно свідоцтва про народження, батьком є ОСОБА_7 (а. с. 38)) та документи, які підтверджують зайнятість постійним доглядом (висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до вимог абз. 10. ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а тому відповідач не вчинив протиправної бездіяльності щодо не прийняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову від 01.02.2024, що, у свою чергу, свідчить про безпідставність цієї позовної вимоги.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що цих документів не подано до суду першої та апеляційної інстанції.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що повернення позивачу для доопрацювання документів не позбавляє позивача права повторно звернутися до відповідача з питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахуванням вказаних доопрацювань (подання відповідних документів тощо).
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Згідно ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають розподілу.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 300/3672/24 без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін