ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року	Львів	Справа № 346/6210/24 пров. № А/857/20922/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С.М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 за участю секретаря судового засідання   	Ільчишин Н. В. Ханащак С.І.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Львові   апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року  у справі № 346/6210/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області, Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області       про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
місце ухвалення судового рішення  	м.Коломия	
Розгляд справи здійснено за правилами	позовного провадження в окремих категоріях термінових справ	
суддя у І інстанції	Махно Н.В.	
дата складання повного тексту рішення	05.05.2025	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою серії ЕНА № 3415845 від 05.11.2024 року про адміністративне правопорушення, його, було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року  у справі № 346/6210/24у задоволенні вказаного позову – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити  повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що   у постанові відсутні докази щодо порушення позивачем п. в 15.10 ПДР. Зазначає, що жодних замірів не проводилося. Стверджує що для руху пішоходів було  не менше 2  метрів. Позивач вказує, що намагався пояснити, що нічого не порушив і навпаки просив відібрати від нього письмову заяву про порушення ПДР іншим учасником. Вказує, що для проходу пішоходів залишалося 5,3 метри, що не є порушенням, оскільки не суперечить п. 15.10 в ПДР України. Позивач зазначив, що вважає, що поліцейський порушив вимоги законодавства України. Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 3415845 від 05.11.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Відповідач    своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, а зокрема відповідач повідомлений через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений, шляхом надіслання телефонограми  за вказаним  у позовній заяві номером телефону.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що   поліцейський, під час складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Порушення позивачем п.15.10 в. ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, підтверджено належними і допустимими доказами, а постанова серії ЕНА № 3415845 від 05.11.2024 про притягнення позивача, до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 680 грн. є законною.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що  відносно позивача  винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному серії ЕНА № 3415845 від 05.11.2024, відповідно до якої   05.11.2024 року у м.Коломия, бульвар Л.Українки 34, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Шкода Рапід д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку стоянку на тротуарі, де для руху пішоходів залишалося менше 2 метрів, чим істотно створив перешкоду в дорожньому русі пішоходам, чим порушив п.15.10 в.ПДР., та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, та щодо ОСОБА_1 , застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.(а.с.8). 
Представником відповідача подано до суду відеозапис по справі про адміністративне правопорушення.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до вимог  статті 19 Конституції України  органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими  Конституцією  та законами України.
Статтею 222 КУпАП  установлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення  правил дорожнього руху  (частини 1, 2 і 3 статті 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 2  ст. 258 КУпАП  протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої  наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395  (далі -  Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3  ст. 122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з п. 2 розділу III  Інструкції № 1395  постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами 1, 2, 3  ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 розділу IV  Інструкції № 1395  розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати  статті 283 КУпАП.
Порядок дорожнього руху на території України регулюється  Законом України «Про дорожній рух»,  Правилами дорожнього руху  України та іншими нормативними актами.
Згідно з  пунктом 1.1 Правил дорожнього руху  України вони, відповідно до  Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до  пункту 1.9 Правил дорожнього руху  України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух»  встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до пп. «в» п. 15.10 ПДР України стоянка забороняється: в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Частиною 3 ст.122 КУпАП установлено адміністративну відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - у вигляді накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до  ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі  ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП  встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положеннями  статті 280 КУпАП  закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Зі змісту норм статей  251,  252,  280 КУпАП  колегія суддів доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 1  ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Статтею 251 КУпАП  передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1  ст. 72 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до  ст. 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Із змісту  відзиву на позовну заяву убачається, що обставини щодо порушення  пункту пп. «в» п. 15.10 ПДР України   зафіксовані віеореєстратором поліцейського.
Колегією суддів досліджено  долучений до матеріалів справи відеозапис,  з якого судом установлено, що матеріали вказаного відеозапису містять доказ зупинки та стоянки   05.11.2024 року транспортного засобу Шкода Рапід д.н.з. НОМЕР_1 на краю тротуару, за адресою: у м.Коломия, бульвар Л.Українки 34. 
При цьому, вказані матеріали відеорестрації не містять доказів, що  зупинка, стоянка  обумовленого транспортного засобу здійснена де для руху пішоходів залишалося менше двох метрів. Жодного фіксування  замірів засобами вимірювання відстаней поліцейським не  відображено.  
Також вказаний відеозапис містить відомості про стоянку та зупинку ряду інших транспортних засобів на  тротуарі з обох боків поруч з будинком за адресою: м.Коломия, бульвар Л.Українки 34, за наявності яких  є утрудненим рух  пішоходів по тротуару на відстані двох метрів від краю будівлі, однак правова природа такого паркування не з`ясована, що в свою чергу є перешкодою у правильності кваліфікації виявленого порушення, адже за наявності вільного руху пішоходів  по тротуару на відстані не менше ніж  двох метрів від краю будинку, паркування транспортного засобу позивача на краю тротуару не могло бути перешкодою для руху пішоходів.  
У відповідності до п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху України.
При цьому суд зауважує, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 751/4821/17.
Суд зауважує, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.
Всупереч цим приписам відповідач, як суб`єкт владних повноважень- відповідач у справі, не надав відповідних доказів на спростування доводів позивача та підтвердження правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Згідно ч. 3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Натомість оскаржувана постанова та матеріали справи  таких доказів не містить.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  знайшли своє підтвердження, а  висновки суду першої інстанції є такими, що  зроблені за  неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи.
З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що при винесенні оскаржуваної постанови вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому  постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії  ЕНА № 3415845 від 05.11.2024 року про адміністративне правопорушення, якою позивача  було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень слід скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове  рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Відповідно до статті 139 КАС України, при  задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням частини 5 ст. 4 та підпункту 2 пункту 3 частини другої статті 4    Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позову у справах про адміністративне правопорушенням ставка судового збору становить  0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить  150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отож розмір судового збору  у цій справі, який обґрунтовано поніс позивач у зв`язку з розглядом справи  у суді  першої інстанції  становить суму  605,60 грн та в суді апеляційної інстанції  становить суму 908.40 грн.  
Ураховуючи обставини, щодо задоволення позову та обумовлені ставки судового збору суд присуджує на користь  позивача  судові витрати по сплаті судового збору у розмірі  1514 грн за рахунок бюджетного фінансування відповідача.
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року  у справі № 346/6210/24 скасувати.
Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області, Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області   - задовольнити.  
Скасувати постанову серії ЕНА № 3415845 від 05.11.2024 року про притягнення   ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності та накладення штрафу розмірі  680 гривень за ч. 3 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області (Код ЄДРПОУ 40108798, адреса: 76018, м. Івано- Франківськ, вул.Академіка Сахарова,15) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 31.03.1998 року Коломийським МВ УМВС України в Івано- Франківській області, адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1514 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повне судове рішення складено  29.07.25