Справа № 159/1213/25 	Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В. 	
Провадження № 22-ц/802/682/25  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
13 червня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді   Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О. І., Карпук А.К.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за  апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», в інтересах якого діє його представник Клименко Тарас Васильович, на заочне рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року, 

                                           В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося з позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №494278-КС-001 від 27.03.2024 у розмірі 43330,98 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.03.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі договір про надання кредиту №494278-КС-001, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 12 000 гривень, строком на 24 тижні - до 11.09.2024, зі сплатою процентів за користування кредитом у розрахунку 1,15012500% в день (знижена процентна ставка), 2,0% в день (стандартна процентна ставка) та сплатою комісії за надання кредиту в розмірі в розмірі 1800 гривень. Повернення кредиту мало відбуватися згідно з графіком платежів.
Станом на 08.02.2025 відповідач в рахунок повернення кредиту, процентів і комісії сплатила 5200 гривень, решта заборгованості складає 43330,98 гривень, з яких 11723,96 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 31004,44 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом та 602,58 гривень - комісія за надання кредиту.
Через неналежне виконання зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, позивач просить стягнути з відповідача заявлену до стягнення заборгованість.
Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №494278-КС-001 від 27.03.2024 в розмірі 28 488 гривень 02 копійки, з яких 11723,96 гривень - основний борг, 16161,48 гривень - заборгованість за відсотками, 602,58 гривень - комісія.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,  просить скасувати рішення суду, в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розподілити судові витрати.
З апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення, в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків у визначеному у кредитному договору розмірі, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
Відповідач не скористалась правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у даній справі є 13 червня 2025 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині, необхідно залишити без змін.
З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2024 ТОВ «Бізнес позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 494278-КС-001 про надання кредиту, а ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію щодо укладання вказаного договору шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2187, який був надісланий на номер її мобільного телефону НОМЕР_1 , який вказувався нею при реєстрації на сайті.
27.03.2025 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладений договір № 494278-КС-001 про надання кредиту, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
За умовами договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 12000 гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» (п. 2.1 договору). Строк на який надається кредит - 24 тижні (п.2.3. договору). Стандартна процентна ставка за кредитом - в день 2,00000000, фіксована; знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15012500, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п.2.4. договору). Сторони домовилися, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком, у внаслідок чого виникає прострочення більш ніж на 7 днів, то умови про застосування зниженої ставки втрачають чинність і до відносин сторін застосовується стандартна процентна ставка (п.3.2.2 договору). Комісія за надання кредиту - 1800 гривень (п.2.5. договору). Строк дії договору - до 11.09.2024 (п.2.7 договору). Підписуючи цей договір позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від Кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачено законодавством України, зокрема передбачений ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також умови договору і правила, що розміщені на сайті кредитодавця (пп.7.3.1 п.7.3. договору).
До підписання договору № 494278-КС-001 про надання кредиту від 27.03.2024 відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, підписаний паспорт споживчого кредиту 27.03.2024, у якому була визначена суму кредиту, строк повернення кредитних коштів, процентна ставка, комісія за надання кредиту та інші умови договору. Підписуючи паспорт споживчого кредиту, відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані, виходячи з обраних ним умов кредитування (розділ 7 паспорту споживчого кредиту).
ТОВ «Бізнес Позика», користуючись послугами ТОВ «Профітгід», виконало зобов`язання за договором від 27.03.2024 №494278-КС-001, перерахувавши на вказаний ОСОБА_1 у анкеті клієнта банківський рахунок НОМЕР_2 кошти у розмірі 12 000 гривень, що підтверджено інформаційною довідкою оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Профітгід» (транзакція №41153-93673-18123).
На виконання умов договору відповідач:
- 10.04.2024 в рахунок погашення відсотків сплатила 2070,30 гривень і в рахунок погашення комісії сплатила 529,70 гривень;
- 22.04.2024 в рахунок погашення тіла кредиту сплатила 276,04 гривень, в рахунок погашення відсотків сплатила 1656,24 гривень і в рахунок погашення комісії сплатила 667,72 гривень.
Позивачем при зверненні до суду до позовної заяви було додано розрахунок,  з урахуванням здійснених відповідачем проплат на загальну суму 5200 гривень, станом на 08.02.2025 заборгованість за кредитним договором №494278-КС-001 становить 43330,98 гривень, з яких 11723,96 гривень -заборгованість за тілом кредиту, 31004,44 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом та 602,58 гривень - комісія за надання кредиту
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 уклавши кредитний договір  №494278-КС-001 від 27.03.2024 в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому на думку колегії суддів, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Однак, отримавши кредитні кошти за вказаним договором, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула у передбачений договором строк тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Тому зважаючи на умови укладеного договору, у відповідача виник обов`язок повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів.
У позовній заяві  позивач просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.
Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.
Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.
Відповідно до кредитного договору - стандартна процентна ставка за кредитом - в день 2,00000000, фіксована; знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15012500, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п.2.4. договору). Сторони домовилися, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком, у внаслідок чого виникає прострочення більш ніж на 7 днів, то умови про застосування зниженої ставки втрачають чинність і до відносин сторін застосовується стандартна процентна ставка (п.3.2.2 договору). Строк дії договору - до 11.09.2024 (п.2.7 договору).  
Відповідач підписала електронним підписом кредитний договір, чим погодилась  із запропонованими умовами договору.
Так 10.04.2024 і 22.04.2024 відповідач в рахунок погашення тіла кредиту сплатила 276,04 гривень, в рахунок погашення відсотків сплатила 3726,54 гривень, в рахунок погашення комісії сплатила 1197,42 гривень.
Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, з урахуванням здійснених відповідачем проплат на загальну суму 5200 гривень, станом на 08.02.2025 заборгованість за кредитним договором №494278-КС-001 становить 43330,98 гривень, з яких 11723,96 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 31004,44 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом та 602,58 гривень - комісія за надання кредиту
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом позивач у період з 27.03.2024 до 14.05.2024 застосовував знижену процентну ставку 1,15012500% в день. Починаючи 15.05.2024 до останнього дня кредитування 11.09.2024 застосував стандартну ставку 2,0%.
У кредитному договорі сторони погодили строк кредитування з 27.03.2024 до 11.09.2024 (169 днів) і не вчиняли дій для його пролонгації.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом дійшов висновку, що позивач не мав права визначати фіксовану проценту ставку у розмірі 1,15012500%  та 2%, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день відповідно до положень ч. 5 ст. 8 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.
Заборгованість за процентами була нарахована  позивачем за у період з 27.03.2024 до 14.05.2024 застосувавши знижену процентну ставку 1,15012500% в день. Починаючи 15.05.2024 до останнього дня кредитування 11.09.2024 застосувавши стандартну ставку 2,0%.
Проте, умови Договору в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки  такі є нікчемними.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день, зокрема: 1,15012500% за період  з 27.03.2024 до 14.05.2024  та  2% за період з 15.05.2024 до останнього дня кредитування 11.09.2024.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Укладений 27.03.2024  кредитний договір  №494278-КС-001,  за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ТОВ не мало права визначати проценту ставку у розмірі (1,15012500%  та  2%), оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день.
Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Кредитний договір укладено  27 березня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні (1,15012500%  та 2%) є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про правомірність визначення в договорі процентної ставки  в розмірі 1,15012500%  та  2%.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, обґрунтовано застосував у розрахунку розмір процентної ставки 1% в день від суми кредиту.
Кредитний договір у цій справі укладений 27.03.2024, тому кредитором може бути застосована максимальна процентна ставка 1% в день.
У зв`язку з цим заявлену до стягнення заборгованість суд першої інстанції правильно перерахував:12000х1%х2 7 = 3240 гривень; 11723,96х1%х142=16648,02 гривень (врахувавши часткову сплату тіла).
Загальна сума відсотків з урахуванням здійснених відповідачем проплат складає 16161,48 (3240+16648,02=19888,02-3726,54), яку суд першої інстанції правомірно перерахував та стягнув.
Доводи апеляційної скарги не слугують підставою для скасування чи зміни рішення, тому що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, в оскарженій частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384 , 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача  Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», в інтересах якого діє його представник Клименко Тарас Васильович, залишити без задоволення.
Заочне рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року, в оскарженій частині, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:        

Судді: