ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" червня 2025 р.                                 Справа №910/16053/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025
у справі №910/16053/24 (суддя Демидов В.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 53 775,48 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (далі - ТОВ "Грейнсвард") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов`язання Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") внести зміни до особового рахунку ТОВ "Грейнсвард" №2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 53 775,48 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у АТ "Укрзалізниця" були відсутні підстави для нарахування збору за зберігання при накопиченні маршрутного поїзда у розмірі 53 775,48 грн, у зв`язку з чим грошові кошти у наведеній сумі підлягають поверненню ТОВ "Грейнсвард" шляхом внесення змін до особового рахунку останнього.
Також, через систему "Електронний суд", позивачем подано клопотання про розподіл судових витрат, в якому останній просить стягнути з відповідача                  9 764,28 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/16053/24 позов задоволено.
Зобов`язано АТ "Укрзалізниця" внести зміни до особового рахунку ТОВ "Грейнсвард" №2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 53 775,48 грн.
Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Грейнсвард" судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти в сумі 53 775,48 грн безпідставно списані відповідачем з особового рахунку позивача, як збір за зберігання вантажу, поза межами укладеного між сторонами договору, на підставі пункту 9 Правил зберігання вантажів, які при такому списанні застосовані бути не можуть.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 клопотання ТОВ "Грейнсвард" про розподіл судових витрат задоволено частково.
Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Грейнсвард" витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 500,00 грн. В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий господарський суд, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, а також заперечення відповідача, дійшов висновку зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 7 500,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, АТ "Укрзалізниця" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову та стягненні судового збору відмовити.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що дану справу суд першої інстанції розглянув з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вищенаведене судове рішення є таким, що ухвалено без з`ясування суттєвих обставин справи, які стосуються предмету спору, без дійсних обставин справи, підтверджених належними і допустимими доказами та необґрунтовані судом нормами права, що регулюють спірні правовідносини, а висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і характеру спірних правовідносин.
Так, скаржник стверджує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, про те, що у АТ "Укрзалізниця" відсутні правові підстави для нарахування ТОВ "Грейнсвард" збору за зберігання, а отже і списання цих коштів з особового рахунку.
Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно не застосував при розгляді даної справи строки позовної давності. Зокрема, суд не взяв до уваги, що спірні правовідносини між сторонами у даній справі виникли в лютому 2022 року і що позивачем пропущено шестимісячний строк позовної давності, передбачений статтею 136 Статуту залізниць України.
Крім того, апелянт зазначає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми, яка є фактично відновлення становища, яке існувало до порушення, не є належним способом захисту у спірних правовідносинах (кондикційних).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" у справі №910/16053/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24. Розгляд апеляційної скарги Вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16053/24. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 30.04.2025.
17.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/16053/24.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Позивач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 залишити без задоволення.
Так, у відзиві позивач зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою. Натомість суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, надав належну юридичну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.
Також, позивач вказує, що нарахування збору за зберігання вантажу, у зв`язку з затримкою в очікуванні оформлення перевезення презюмується з обов`язком доведення факту наявності такої затримки. Оскільки складання накопичувальних карток та актів загальної форми є прерогативою саме АТ "Укрзалізниця", то відповідачем належними доказами не підтверджено правомірність нарахування збору за зберігання.
Крім того, позивач зауважує, що списання АТ "Укрзалізниця" з особового рахунку ТОВ "Грейнсвард" грошових коштів в сумі 53 775,48 грн, як збору за зберігання вантажу, відбулось у зв`язку з договором, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочином. При цьому, інших способів повернення коштів закон та договір не передбачають. Оскільки спірні грошові кошти фактично списані не на виконання умов договору, а відтак такий позов не може бути визнаний як такий, що випливає з перевезення, і тому встановлені статтями 134, 136 Статуту залізниць України, частинами 1-4 статті 315 Господарського кодексу України (далі - ГК України) спеціальні строки позовної давності до таких вимог не застосовуються.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
06.03.2020 між ТОВ "Грейнсвард" (замовник) та АТ "Укрзалізниця" (перевізник) укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №43-41564379/2020-001 шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укласти публічний договір (оферти), що підтверджується повідомленням про укладення договору.
27.01.2022 АТ "Укрзалізниця" оприлюднено нову редакцію договору, яка введена в дію з 01.02.2022.
Предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах відповідача, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги (пункт 1.1 договору).
Пунктом 1.3 договору визначено, що маршрутний поїзд - це вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення замовником, який відповідає установленій перевізником масі та/або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення/вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами.
Відповідно до пункту 1.4 договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.
Договір є публічним, за яким залізниця бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (пункт 1.5 договору).
Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється АТ "Укрзалізниця" як публічна пропозиція для укладення на вебсайті http/Zuz-cargo.com з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (пункт 1.6 договору).
У пункті 1.7 договору встановлено, що договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору.
Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 договору (пункт 1.10 договору).
Зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на вебсайті http://uz-cargo.com/ з накладенням КЕП (пункт 9.4 договору).
Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору, здійсненого на вебсайті http://uz-cargo.com/, та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію (пункт 12.1 договору).
На виконання пункту 2.3.3 договору, для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для ТОВ "Грейнсвард", відкрито особовий рахунок з наданням коду платника №2829531.
Пунктом 3.1 договору передбачено, що розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються відповідно до умов Збірника тарифів.
Відповідно до пункту 3.4 договору замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі - плата за користування власними вагонами перевізника).
Додаток 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" до договору є невід`ємною його частиною.
Пункт 3 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" передбачає, що для організації накопичення вагонів замовник направляє для погодження перевізником звернення з зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення замовника перевізник інформує про можливість накопичення вагонів з зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.
Пункт 5 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" передбачає, що на станціях накопичення на шляху прямування перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки замовника для подальшого формування поїзда та відправлення на станцію призначення.
За змістом пункту 6 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з    вантажем - прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення - момент фактичної передачі замовником вагонів перевізнику.
Часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення - приймання останнього вагона перевізником (пункт 7 додатку 1-4).
Відповідно до пункту 8 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.
Пункт 9 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" передбачає, що за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує:
- плату за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" відповідно до додатку 1-1 до договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення);
- за затримку вагонів замовника - платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника, згідно зі Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів;
- за затримку власних вагонів перевізника - платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника, згідно зі Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та пункту 3.4 договору.
Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення замовнику не нараховується.
Нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника замовника, яким замовлено надання такої послуги (пункт 10 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів").
Відповідно накладної від 02.02.2022 №36374122 ТОВ "Грейнсвард" передано до перевезення маршрутний потяг №020201 (пункт 7, 29 накладної) з додатком Відомість вагонів ідентифікація відправки №335350708 в кількості 50 вагонів (зерно кукурудзи насипом).
АТ "Укрзалізниця" сформована Відомість плати за користування вагонами від 02.02.2022 №02020003 на суму 176 505,40 грн.
Крім того АТ "Укрзалізниця" сформовано накопичувальну картку форми ФДУ-92 зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) від 02.02.2022 №02020001.
За час накопичення маршрутного поїзда №020601 станцією Городенка-Завод Львівської залізниці нараховано:
- плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу у розмірі 14 854,32 грн з ПДВ, що підтверджується накопичувальною карткою №02020001 та переліком №20220203, яку згідно з переліком №20220222 АТ "Укрзалізниця" скориговано до 12 451,68 грн;
- збір за зберігання вантажів у вагонах у розмірі 53 775,48 грн з ПДВ, що підтверджується також накопичувальною карткою №02020001 та переліками №№20220203, 20220222;
- плату за користування вагонами у розмірі 211 806,48 грн з ПДВ, що підтверджується відомістю №02020003 та переліком №20220203.
Відповідно пункту 4.4 договору виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання договору. У виписці відображаються дати утворення, розміри заборгованості та нарахована пеня.
За результатом проведеної перевірки розрахунків між сторонами ТОВ "Грейнсвард" виявлено безпідставно отримані АТ "Укрзалізниця" грошові кошти у розмірі 53 775,48 грн з ПДВ, як збір за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем з метою формування маршрутного потягу, тобто поза межами укладеного між сторонами договору.
На переконання позивача, відповідач, у порушення умов договору, безпідставно отримав з особового рахунку позивача грошові кошти, як збір за зберігання вантажу, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Відповідно до статті 193 ГК України, статті 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
Положеннями частини 5 статті 307 ГК України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 ЦК України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
За приписами статті 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.
Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №866/5087 (далі - Правила зберігання вантажів), збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах), у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки.
Пунктом 9 Правил зберігання вантажів встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.
Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір, у таких випадках, визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.
Виходячи з приписів пунктів 8 та 9 Правил зберігання вантажів, нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).
Пункт 9 Правил зберігання вантажів застосовується у випадку сформованого до відправки відправлення (вагону), причиною затримки/невідправлення якого є "очікування оформлення документів". Відтак, відповідне нарахування є штрафними санкціями (матеріальною відповідальністю) до вантажовідправника, яке направлено на скорочення часу простою вже готових до відправлення вагонів в період оформлення документів на таку відправку.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, укладений між сторонами договір містить спеціальні умови надання окремих послуг, які передбачені додатком №1-4 до вказаного правочину, який є невід`ємною частиною останнього.
З урахуванням приписів додатку №1-4 до договору та положень самого договору, у спірних правовідносинах мета замовлення позивачем спеціальної послуги полягала саме в накопиченні вагонів для формування маршрутного поїзда в 50 вагонів, а відтак, процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда.
Зважаючи на умови додатку №1-4 до договору (пункт 8), в актах загальної форми ГУ-23 фіксується лише час перебування вагонів на коліях загального користування, за який сплачується відповідний тариф, визначений цим додатком.
Так, відповідно до пункту 9 додатку №1-4 до договору, за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує: плату за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу", відповідно до додатку 1-1 до договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (пункт 9.1 додатку №1-4).
Разом з цим, в період затримки вагонів з вини замовника (а не накопичення) сплачуються платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування (пункт 9.2 додатку №1-4). При цьому, обов`язковим елементом для застосування вказаного пункту є "затримка з вини замовника".
З наведеного вбачається, що пункт 9 додатку №1-4 до договору розділяє такі поняття як "накопичення рухомого складу" та "затримку вагонів перевізника".
При цьому, правовідносини з накопичення маршрутного поїзда мають невід`ємну складову - перебування/накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона перевізником (пункти 6, 7 додатку №1-4 до договору), що водночас є предметом окремої послуги.
Отже, у період накопичення вагонів маршрутного поїзда у відповідача не було підстав застосовувати матеріальну відповідальність за зберігання вантажу на коліях загального користування, приймаючи до уваги, що у цей час здійснювалось накопичення вагонів з вантажем, відповідно до умов додатку №1-4, і ці правовідносини були предметом окремої, належним чином сплаченої позивачем спеціальної послуги.
У постанові від 01.02.2024 у справі №915/305/22 Верховний Суд дійшов наступних висновків: "накопичення вагонів з вантажем (маршрут) відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення, як вина ТОВ СП "Нібулон". За таких обставин, колегія суддів зазначає, що пункти 8, 9 наведених Правил не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як затримка вагонів відбулась з обставин, що залежали від АТ "Укрзалізниця", а саме наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях АТ "Укрзалізниця" з метою формування маршрутного потягу".
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 09.04.2024 у справі №915/5/23.
Таким чином відповідач, як перевізник надав позивачу, як замовнику, згідно з умовами договору, послугу з накопичення вагонів, за попередньо погодженим планом, який мав ознаку "маршрутний" та за попередньою заявкою, без отримання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд, у зв`язку з чим, грошові кошти в сумі 53 775,48 грн з ПДВ безпідставно списані відповідачем з особового рахунку позивача, як збір за зберігання вантажу, поза межами укладеного між сторонами договору, на підставі пункту 9 Правил зберігання вантажів, які при такому списанні застосовані бути не можуть.
За приписами частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Статтею 1212 ЦК України визначено, що безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до частини 1 статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Положення цієї глави (тобто глави 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією з сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Отже, судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції, що списання відповідачем з особового рахунку позивача спірних коштів як збору за зберігання вантажу, відбулось у зв`язку з договором, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочином.
Оскільки судом встановлено необґрунтованість нарахування та списання відповідачем вищезазначених зборів за зберігання вантажу і останній в добровільному порядку не вніс відповідних змін до особового рахунку позивача, суд першої інстанції на підставі вищезазначених приписів законодавства та умов договору дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Доводи скаржника щодо застосування строків позовної даності правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки спірне списання грошових коштів здійснене поза межами укладеного між сторонами спору договору, а позов поданий в порядку приписів статті 1212 ЦК України до яких застосовується загальний строк позовної давності, який позивачем не пропущено.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати
За приписами статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Апеляційним судом встановлено, що 04.01.2021 ТОВ "Грейнсвард" (клієнт) уклало з Адвокатським об`єднанням "Право, бізнес і фінанси" (об`єднання) договір про надання правової допомоги №17-01 (у редакції додаткової угоди від 07.07.2021 №1), за умовами якого клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати клієнту правову допомогу в усіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів ТОВ "Грейнсвард" в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
З метою здійснення захисту клієнта та представництва його інтересів, об`єднання доручає здійснення усіх необхідних дій, пов`язаних з виконанням даного договору, адвокату Накоп`юку Я.В. (пункт 1.2 договору).
За умовами пунктів 2.2, 2.3 вказаного правочину адвокат бере на себе виконання таких дій з надання правової допомоги: представництво інтересів ТОВ "Грейнсвард" в судових органах усіх рівнів. Для захисту прав та законних інтересів ТОВ "Грейнсвард" адвокат має, зокрема, такі права: брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим особам, які беруть участь у справі, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення, подавали свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, а також заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, підписувати та подавати від імені ТОВ "Грейнсвард" заяви, у тому числі позовні, отримувати необхідні довідки, документи, вести від його імені господарські справи у всіх судових установах з усіма правами, які надані законом позивачу.
Відповідно до пунктів 4.1-4.4 договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. При визначенні розміру гонорару ураховується: обсяг і час роботи, потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, які стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів ТОВ "Грейнсвард"; особливі або додаткові вимоги ТОВ "Грейнсвард" стосовно строків виконання доручення; характери і тривалість професійних відносин адвоката з ТОВ "Грейнсвард"; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката. Вартість наданих адвокатом послуг складає 1 000,00 грн за одну годину роботи. Вартість представництва клієнта у суді за одне судове засідання складає -     2 000,00 грн у суді, який територіально розташований у межах міста Києва. 
Згідно з пунктом 4.10 договору за результатами надання правової допомоги складається акт виконаних робіт (наданих послуг), який підлягає підписанню клієнтом протягом трьох днів з моменту отримання.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, є безстроковим і діє до моменту волевиявлення сторони на його припинення (пункт 5.1 договору).
Позивачем надано суду апеляційної інстанції акти виконаних робіт (наданих послуг) від 26.12.2025 №17-01/374 та від 14.03.2025 №17-01/442, де зазначено наступні надані послуги об`єднанням:
- складання позовної заяви - 5 год;
- складання відповіді на відзив - 1 год;
- "гонорар успіху" у розмірі 7% від ціни позову у справі №910/16053/24 -           3 764,28 грн.
З рахунку на оплату від 26.12.2024 вбачається, що згідно з актом №17-01/374 позивачем сплачено гонорар у розмірі 5 000,00 грн. Також, з рахунку на оплату від 14.03.2025 вбачається, що згідно з актом №17-01/442 позивачем сплачено гонорар у розмірі 4 764,28 грн. Крім того, наявні платіжні інструкції від 26.12.2024 №8411 на суму 5 000,00 грн та від 14.03.2025 №8933 на суму 4 764,28 грн.
Згідно з вимогами частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони, на підставі положень частини 4 статті 126 ГПК України, можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова Верховного Суду від 01.09.2021 у справі №910/13034/20). 
За приписами частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказаний правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано клопотання про зменшення судових витрат, в якому останній просить відмовити у задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 764,28 грн.
Здійснивши аналіз доводів відповідача, а також співмірності заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені витрати в сумі             5 000,00 грн за послугу зі складання позовної заяви, а також в сумі 1 000,00 грн за складання відповіді на відзив є співмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію розумності їх розміру.
Разом із тим, щодо заявленого позивачем до стягнення 7% гонорару успіху, колегія суддів зазначає таке.
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v.Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі                      6 672,90 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що в частині стягнення "гонорару успіху" в розмірі 3 764,28 грн, такі витрати не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, без понесення яких у позивача буде відсутня можливість захистити свої права та законні інтереси, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування, з огляду на обставини даної справи, матиме надмірний характер, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування "гонорару успіху" за рахунок відповідача.
Таким чином, судова колегія вважає необґрунтовано завищеною вартість наданих послуг, та дійшла висновку про часткове задоволення в сумі 6 000,00 грн.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі                1 500,00 грн ухвалено з порушенням норм матеріального права, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/16053/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Водночас, апеляційна скарга АТ "Укрзалізниця" в частині оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 підлягає скасуванню, в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн.

Розподіл судових витрат
Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/16053/24 покладаються на АТ "Укрзалізниця", відповідно до приписів статті 129 ГПК України.
Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 судом не здійснюється, оскільки сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України "Про судовий збір" не передбачена.
Щодо витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає про наступне.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем надано копії: акта виконаних робіт (наданих послуг) від 14.04.2025 №17-01/481; рахунку на оплату від 14.04.2025 №17-01/481; платіжної інструкції від 14.04.2025 №9123 на суму 3 500,00 грн.
Так, з наведено вище акта виконаних робіт (наданих послуг) від 14.04.2025 №17-01/481 вбачається, що об`єднанням надано позивачу послугу - складання відзиву на апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 - 3 500,00 грн (3,5 год).
З рахунку на оплату від 14.04.2025 вбачається, що згідно з актом №17-01/481 позивачем сплачено гонорар у розмірі 3 500,00 грн. Крім того, наявна платіжна інструкція від 14.04.2025 №9123 на суму 3 500,00 грн.
23.04.2025, через систему "Електронний суд", відповідачем подано клопотання про зменшення судових витрат, у якому просить суд, у випадку залишення апеляційної скарги без задоволення, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому, відповідач не наводить власної позиції щодо суми понесених позивачем витрат на правову допомогу, яка є розумною та виправданою.
Здійснивши аналіз доводів відповідача, а також співмірності заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені витрати в сумі             3 500,00 грн за послугу зі складання відзиву на апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 є співмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію розумності їх розміру.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 у справі №910/16053/24 залишити без змін.
3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 скасувати, в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі                 1 500,00 грн.
4. В іншій частині додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 залишити без змін.
5. Пункт 2 резолютивної частини додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 у справі №910/16053/24 викласти у наступній редакції:
"Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32 літера А, 3-й поверх; ідентифікаційний код 41564379) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп.".
6. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".
7. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32 літера А, 3-й поверх; ідентифікаційний код 41564379)     3 500 (три тисячі п`ятсот) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.
8. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
9. Матеріали справи №910/16053/24 повернути до Господарського суду       міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                          В.В. Шапран

                                                                                          С.І. Буравльов