ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/288/25 Справа № 694/2000/24 Категорія: ст. 124 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Кравченко Т. М. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

29 серпня 2025 року                                                                                                  м. Черкаси   

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В. за участю захисника Мозгового О.В., правопорушника ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 8.04.2025 р. якою 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в                                                         с. Ходине Глухівського р-ну Сумської обл., 
                                                має вищу освіту, одружений, пенсіонер,
проживає 
АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з закінченням строків накладення адмінстягнення, 

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 26.07.2024 р. о 10:25 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Escape, р/номер НОМЕР_1 , по вул. Шевченка у с. Шевченкове Звенигородського р-ну Черкаської обл., не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Crafter, р/номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 13.1 ПДР України та скоїв адмінправопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження в зв`язку із відсутністю в його діях складу адмінправопорушення. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що саме іншим водієм ОСОБА_2 порушені вимоги п. 9.2 б), 9.4, 10.1 та 10.3 ПДР України, але суд першої інстанції «не помітив» вищевказаних порушень з боку водія ОСОБА_2 , не проаналізував їх, не дав правової оцінки цим порушенням водія, а розглянув справу з обвинувальним ухилом. Провина водія ОСОБА_2 підтверджується схемою місця ДТП, на якій зафіксовано розташування автомобілів. Вважає, що надані ним докази суд проігнорував.
Крім того, копію оскаржуваного рішення він не отримував, чим порушено його право на захист.
Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження по справі зв`язку через відсутність в його діях складу адмінправопорушення та закінченням строків накладення адмінстягнення.
До апеляційної скарги додана копія постанови Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 8.04.2025 р. у справі № 694/2000/24, яка отримана ним з відкритих джерел, а саме з ЄДРСР, якій надано загальний доступ 11.04.2025 р., та фото із зображеннями пошкоджень його авто.

Вивчивши матеріали адмінсправи, заслухавши захисника Мозгового О.В., правопорушника ОСОБА_1 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з викладених в ній підстав, потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254 – 256 КУпАП.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, а саме що 26.07.2024 р. о 10:25 год. по вул. Шевченка у с. Шевченкове Звенигородського р-ну Черкаської обл. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Escape, р/номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п. 13.1 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Crafter, р/номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим скоїв адмінправопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
Суд першої інстанції належним чином проаналізував та співставив фактичні дані, які відображені в протоколі про адмінправопорушення та схемі ДТП, в письмових матеріалах справи про адмінправопорушення та обґрунтував належним чином висновок про винуватість ОСОБА_1 . 
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним, обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.
Пунктом 1.5 ПДР України передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Відповідно до п. 2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно п. 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Апеляційний суд вважає доведеним, поза розумним сумнівом, що саме невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам п. 13.1 ПДР України стало причиною ДТП, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Апеляційний суд наголошує, що предметом судового розгляду був протокол про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 , а тому і суд першої інстанції, як і апеляційний суд, не мав право вирішувати питання про відповідність закону дій чи бездіяльності інших громадян (осіб), а тому доводи апеляції про порушення ПДР України іншим учасником ДТП, а саме водієм ОСОБА_2 , апеляційний суд залишає без розгляду. У випадку наявності в діях інших осіб ознак адміністративного чи кримінального правопорушення зацікавлені особи мають право звернутися до відповідного органу з відповідною заявою або звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.
У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням ПДР України) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні неправомірних наслідків. Причинний зв`язок в таких випадках встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР України й відповідними наслідками.
Суд першої інстанції встановив, що обставини ДТП зафіксовані в протоколі про адмінправопорушення серії ААД № 349477 від 26.07.2024 р.; рапорті ст. інспектора-чергового ЧЧ СМ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській обл. Харченка С.О. від 27.07.2024 р.; даними схеми місця ДТП від 26.07.2024 р.; фотознімками транспортних засобів з пошкодженнями; письмовими поясненнями обох водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
На схемі зафіксовано місце ДТП, розташування автомобілів та зазначено про наявність пошкоджень транспортних засобів, з якою ознайомлені обидва водії, заперечення відсутні, а також додані письмові пояснення учасників ДТП.
З`ясування обставин в цьому провадженні не потребує спеціальних знань, а тому суд першої інстанції розглянув справу на підставі наданих працівниками поліції доказів, крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що в матеріалах справи про адмінправопорушення зібрано достатньо доказів, на підставі яких суд першої інстанції прийняв рішення.
За нормами КУпАП, суду належить вирішити правове питання щодо наявності або відсутності факту порушення ПДР України. Дані, які наявні в матеріалах справи, давали суду першої інстанції достатньо підстав для ухвалення висновку з цього правового питання.
За наслідками поданої апеляційної скарги суду апеляційної інстанції необхідно вирішити суто правові питання, а саме щодо оцінки доказів, про винуватість або не винуватість особи, стосовно якої було складено протокол про адмінправопорушення.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Підставою для притягнення до відповідальності за ст. 124 КУпАП є не будь-яке порушення правил дорожнього руху, а саме те порушення, яке знаходиться у причинному зв`язку із настанням наслідків.
Матеріали справи містять докази, які беззаперечно доводять вину ОСОБА_1 в порушенні п. 13.1 ПДР України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а містять лише незгоду апелянта з ухваленим рішенням. Крім того, під час апеляційного перегляду не встановлено, що діями інших учасників ДТП було створено аварійну ситуацію, такі доводи апеляції не ґрунтуються на наявних доказах.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог закону про розгляді справи є безпідставними та спростовуються наведеними доказами, а тому постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.
Порушень закону, які б тягли скасування чи зміну постанови, судом першої інстанції допущено не було. 
За таких обставин апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 8.04.2025 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з закінченням строків накладення адмінстягнення - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                         Белах А.В.