Справа № 454/3827/24                                Головуючий у 1 інстанції: Адамович М. Я. 
Провадження № 22-ц/811/1943/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 серпня 2025 року                                                               м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», за участю третіх осіб Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчук Володимира Ігоровича про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в якому просив стягнути з відповідача 37 727, 20 грн безпідставно стягнутих коштів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказував на те, що 18 листопада 2020 року між позивачем та ТзОВ "Міолан" було укладено кредитний договір № 2292502.
Правонаступником усіх прав та обов`язків ТзОВ "Міолан" на підставі договору про відступлення права вимоги № 65-МЛ від 23 березня 2021 року є ТОВ "ФК "Кредит-капітал". 12 травня 2021 року нотаріусом на користь позивача вчинено виконавчий напис про стягнення з нього 33 859, 27 грн заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду від 22 лютого 2024 року зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. 24 вересня 2024 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису та стягнуто з нього 37 727, 20 грн. Просив позов задовольнити.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01 травня 2025 року позов задоволено.
Вирішено: 
-стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 37 727 грн 20коп.
-стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в дохід держави 1 211 грн 20 коп. судового збору.
Рішення суду першої інстанції оскаржилотовариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», подавши в червні 2025 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 травня 2025 року повністю і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку заявника, при винесенні рішення судом неповно досліджено докази і не встановлено обставини у справі, а саме не взято до уваги доводи відповідача про те, що 21 лютого 2024 року на рахунок ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», надійшли кошти в сумі 34 009, 27 грн, (платіжне доручення №7013 від 21.02.2024) з яких 150 грн – авансовий внесок, що повернуто на рахунок ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», тобто загальна сума, що надійшла на рахунок ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» складає 33 859, 27 грн (платіжна інструкція додається до відзиву). Ці кошти не можна вважати безпідставно набутими, оскільки такі є боргом відповідача перед ТОВ «Мілоан» і право вимоги за цим зобов`язанням належить позивачу за договором про відступлення прав вимоги. 
Окрім того, звертає увагу на те, що позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 37 727, 20 грн, тобто у більшому розмірі, ніж було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Адже, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що кошти в сумі 3 867, 93 грн фактично складають витрати виконавчого провадження та винагороду приватного виконавця і не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки той таких не отримував. 
Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/ або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відтак, відсутні правові підстави для застосування приписів статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням боргу та винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні приписів статті 1212 ЦК України, а є боргом за кредитним договором та витратами виконавчого провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що 12 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ФК "Кредит-капітал" заборгованості за кредитним договором № 2292502 від 18 листопада 2020 року за період з 22 березня 2021 року по 11 травня 2021 року в розмірі 33 859, 27 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 6 794, 00 грн, відсотків в сумі 24 615, 27 грн, комісії за надання кредиту в сумі 1 520, 00 грн. та плати за вчинення виконавчого напису.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22 лютого 2024 року, яке набрало законної сили, зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.
Постановами приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В. І. від 30 вересня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66995430 з виконання зазначеного виконавчого напису, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, арешт коштів боржника.
З відповіді № 11607 від 24 вересня 2024 року та платіжної інструкції від 21 лютого 2024 року встановлено, що по виконавчому провадженню № 66995430 приватним виконавцем Меленчуком В. І. стягнуто з ОСОБА_1 37 727, 20 грн.
З платіжної інструкції № 7013 від 21.02.2024 року вбачається, що ТзОВ «ФК`Кредит-Капітал» через АТ КБ «ПриватБанк» від ОСОБА_2 отримано заборгованість ОСОБА_3 згідно виконавчого напису № 35865 в сумі 33 859, 27 грн.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, гроші.
Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Як визначено у статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи – набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї – якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі – потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Крім того згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).
       Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.
       Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17).
Виходячи з аналізу зазначених норм та враховуючи вказані висновки Верховного Суду, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.
Встановлено, що виконавчий напис нотаріуса, який слугував правовою підставою для стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» грошових коштів, визнано таким, що не підлягає виконанню.
Звертаючись в суд з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 37 727 грн 20 коп., з яких 33 859 грн 27 коп – заборгованість за кредитним договором № 2292502 від 18 листопада 2020 року та 3 385 грн 93 коп. – винагорода приватного виконавця.
Згідно статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягнення.
Так, підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати основної винагороди приватному виконавця та витрат виконавчого провадження є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Оскільки позовні вимоги до приватного виконавця не заявлялись, такий залучений до участі в справі у якості третьої особи, відсутні підстави для розгляду судом вимог про стягнення коштів в сумі 3 867, 93 грн з приватного виконавця, який не є стороною у справі. 
Відтак, у даному випадку відсутні законні підстави і для покладання на відповідача обов`язку з повернення позивачеві коштів, що були стягнуті в межах виконавчого провадження, а саме суми основної винагороди та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не були отримані відповідачем і підлягають стягнення у інший спосіб.
Разом з тим, виконавче провадження № 66995430 відкрито на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 2292502 від 18 листопада 2020 року за період з 22 березня 2021 року по 11 травня 2021 року в розмірі 33 859, 27 грн.
Рішенням суду, яке набрало законної сили, цей виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню
За обставин даної справи, відпала правова підстав, за якої відбулося стягнення грошових коштів з позивача, що відповідно до вже зазначених вище положень пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, є підставою для стягнення з відповідача безпіставно набутих грошових коштів.
Встановивши, що виконавчий напис нотаріуса, який слугував правовою підставою для стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» грошових коштів визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак, відпала правова підстава, за якої відбулося стягнення грошових коштів з позивача, що відповідно до положень пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України є підставою стягнення з відповідача суми безпідставно стягнутих грошових коштів, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача, проте не врахував, що сума заборгованості перед стягувачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» по виконавчому провадженні становить 33 859 грн 27 коп., а не 37 727 грн. 20 коп., відтак прийшов до помилкового висновку, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.
З урахуванням вище наведеного, колегія суддів, доходить висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, відтак, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши загальний розмір стягуваних безпідставно набутих коштів до з 37727 грн 20 коп. до 33 859 грн 27 коп.
Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Враховуючи вказане, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 травня 2025 року слід змінити, зменшивши суму стягуваних коштів з 37 727 грн. 20 коп. до 33 859 грн 27 коп. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», задовольнити частково.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 травня 2025 року змінити, зменшивши суму стягуваних з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 грошові кошти з 37 727 грн. 20 коп. до 33 859 грн 27 коп. 
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08 серпня 2025 року.

Головуючий                                                         С.М. Копняк
Судді:                                                                        С.М. Бойко
А.В. Ніткевич