ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2025 року
м. Київ
справа № 803/20/25
провадження № 61-6115ав25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В.
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року (постановлену у складі судді Пищиди М. М.)
за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 29 листопада 2013 року (далі - рішення третейського суду)
у справі № 4872/2013 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - стягувач, банк) до ОСОБА_1 (далі - боржник) про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ухвалив постанову про таке:
І. Короткий зміст заяви
1.           У березні 2025 року боржник звернувся до Дніпровського апеляційного суду із заявою про скасування рішення третейського суду.
2.           Одночасно боржник у заяві просив поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду з цією заявою, посилаючись на те, що третейський суд справу № 4872/2013 розглянув без його участі і про ухвалене рішення жодним чином його не повідомив, а введення в Україні воєнного стану є самостійною поважною причиною пропуску процесуального строку. Вважав, що має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, оскільки перебував тривалий час за кордоном у зв`язку з працевлаштуванням і, повернувшись в Україну, лише у серпні 2024 року дізнався про наявність накладеного арешту на все його майно на підставі постанови державного виконавця. Звернувшись із заявами від 18 жовтня 2024 року про надання копій рішень та інформації про хід виконання рішення третейського суду, він жодної відповіді не отримав.
3.           Заява обґрунтована тим, що:
-                  20 червня 2008 року між банком та боржником укладено кредитний договір;
-                  рішенням третейського суду від 29 листопада 2013 року стягнуто з боржника на користь стягувача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 37 912,08 грн;
-                  оскільки боржник був споживачем послуг банку, а останній - стороною за кредитним договором, спір між сторонами виник щодо заборгованості за кредитом, наданим на споживчі цілі, тому третейському суду в силу приписів пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не могла бути підвідомча;
-                  третейський суд, як і Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в ухвалі від 05 вересня 2014 року у справі № 200/12993/14-ц під час видачі виконавчого листа на виконання рішення третейського суду, неправильно надали оцінку спірним правовідносинам, вважаючи, що вони за своєю суттю не є такими, що виникають із Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк є позивачем за кредитним договором, а не споживачем послуг.
4.           Враховуючи викладене, боржник просив:
-                  поновити пропущений процесуальний строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду;
-                  скасувати рішення третейського суду.
ІІ. Короткий зміст оскарженого судового рішення
4.           Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року заяву боржника про скасування рішення третейського суду повернуто.
5.           Постановляючи вказане судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що боржник звернувся із заявою про скасування рішення третейського суду через майже 12 років після його ухвалення і не навів поважних причин, які свідчили б про наявність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду з такою заявою. 
Обставини справи свідчать про те, що заяву про скасування рішення третейського суду подано особою після закінчення строків, встановлених частиною п`ятою статті 454 Цивільного процесуального кодексу України 
(далі - ЦПК), без поважних причин для його поновлення.
ІІІ. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала
6.           В апеляційній скарзі боржник просить оскаржувану ухвалу скасувати, 
а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
7.           Апеляційна скарга мотивована наступним: 
-                  справа пов`язана із захистом прав споживача, тому відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомча третейському суду;
-                  третейський суд вирішив питання про права і обов`язки боржника, який не брав участі у справі;
-                  суд першої інстанції не залишив заяву без руху і не надав строку для подання додаткових доказів щодо підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду;
-                  необізнаність боржника про наявність рішення третейського суду від 29 листопада 2013 року у справі № 4872/2013, ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2014 року у справі № 200/12993/14-ц та про відкриття виконавчого провадження підтверджено тими доказами, якими володів боржник; 
-                  жодних доказів щодо повідомлення боржника про розгляд справи чи про вручення йому рішення третейського суду не надано;
-                  боржник тривалий час перебував за кордоном, а саме з 02 жовтня 2014 року по 15 листопада 2015 року та з 24 січня 2016 року по 01 жовтня 2020 року на території Республіки Польща;
-                  стягнення з боржника кредитних коштів на підставі рішення третейського суду надає можливість банку ігнорувати норми законодавства щодо своєчасного звернення до суду з питань стягнення кредитної заборгованості, нарахування непогоджених і надуманих відсотків, пені, штрафів;
-                  суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріалів третейської справи № 4872/2013, цивільної справи № 200/12993/14-ц і не перевірив доводів боржника щодо поважності причин пропуску строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, чим порушив його право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
ІV. Рух справи
8.           12 травня 2025 року боржник подав апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року.
9.           Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.
10.        Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2025 року підготовчі дії у справі закінчено, призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
11.        Банк не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
V. Фактичні обставини справи
12.        20 червня 2008 року між банком та боржником укладено кредитний договір б/н, у відповідності до якого останній отримав кредитну картку.
13.        У боржника перед стягувачем виникла заборгованість за цим кредитним договором, яка з урахуванням всіх штрафних санкцій, комісій та відсотків станом на 30 вересня 2013 року становила 37 412,08 грн.
14.        Рішенням третейського суду від 29 листопада 2013 року стягнуто з боржника на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 37 412,08 грн та витрати зі сплати третейського збору в сумі 500,00 грн, а всього 37 912,08 грн. У рішенні третейського суду зазначено, що боржник чи його представник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень (пояснень) на позовну заяву не надав. З огляду на викладене третейський суд визнав неявку боржника неповажною і вирішив проводити розгляд справи за його відсутності. 
15.        Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2014 року заяву стягувача задоволено, видано виконавчий лист з примусового виконання рішення третейського суду від 29 листопада 2013 року у справі № 4872/2013 про стягнення з боржника заборгованості. В ухвалі суду зазначено, що сторони в судове засідання не з`явилися, від представника стягувача надійшла заява про розгляд питання про видачу виконавчого листа у його відсутності.
VІ. Позиція Верховного Суду
16.        У спірних правовідносинах Верховний Суд переглядає оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку відповідно до частини другої статті 24, частини другої статті 351 ЦПК та робить такі висновки.
17.        У цій справі підлягає перевірці правильність вирішення судом першої інстанції питання щодо повернення заяви боржника про скасування рішення третейського суду.
18.        Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів врегульовано розділом VІІІ ЦПК.
19.        Відповідно до частини першої статті 454 ЦПК сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.
20.        Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом 
(частина третя статті 454 ЦПК).
21.        Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 1 частини п`ятої, частини сьомої статті 454 ЦПК            № 2-р(II)/2022 від 06 квітня 2022 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункт 1 частини п`ятої, частину сьому статті 454 ЦПК в тім, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.
22.        Водночас Конституційний Суд України вказав, що пункт 1 частини п`ятої, частина сьома статті 454 ЦПК, визнані неконституційними, втрачають чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.
23.        Законом України від 29 червня 2023 року № 3200-ІХ частину п`яту статті 454 ЦПК викладено в новій редакції, згідно з якою заява про скасування рішення третейського суду подається стороною, третьою особою у справі, розглянутій третейським судом, протягом дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.
24.        Згідно з частиною сьомою статті 454 ЦПК (в редакції Закону України 
від 29 червня 2023 року № 3200-ІХ) заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою або шостою цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.
25.        Відповідно до статті 126 ЦПК право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
26.        Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК).
27.        Верховний Суд звертає увагу, що вирішуване питання охоплюється змістом статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд, і пов`язано із доступом особи до суду.
28.        Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Рішення ЄСПЛ у справі PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, від 03 квітня 2008 року, § 41).
29.        У постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 824/84/23 Верховний Суд за результатами тлумачення частини сьомої статті 454 ЦПК дійшов висновку, що зазначена норма не є імперативною, а передбачений нею строк не є преклюзивним (присічним), оскільки не містить заборони на поновлення цього строку, як, наприклад, це передбачено у частині другій статті 358, частині третій статті 394, частині третій статті 424 ЦПК та інших нормах.
30.        У справі, яка переглядається, встановлено, що третейський суд ухвалив рішення 29 листопада 2013 року, а із заявою про скасування цього рішення боржник звернувся 12 березня 2025 року, більше ніж через одинадцять років і три місяці після його ухвалення, тобто із значним пропуском строку, встановленого у частині п`ятій статті 454 ЦПК.
31.        Звертаючись із заявою про скасування рішення третейського суду, боржник вказував, що не знав про розгляд справи третейський судом, не отримував жодних повідомлень та рішення цього суду, а про рішення третейського суду дізнався у серпні 2024 року, коли на підставі постанови державного виконавця був накладений арешт на все його майно. 
32.        З метою перевірки наявності підстав для поновлення строку на оскарження рішення третейського суду та відкриття провадження у справі за заявою боржника Дніпровський апеляційний суд згідно з ухвалою від 21 березня 2025 року витребував з третейського суду матеріали справи № 4872/2013.
33.        25 квітня 2025 року на виконання цієї ухвали третейський суд надав лист-відповідь, в якому зазначив, що третейська справа № 4872/2013 знищена, оскільки термін її зберігання сплив. Також третейський суд надав копію рішення від 29 листопада 2013 року, в якому вказано, що боржник повідомлявся про розгляд третейської справи.
34.        З огляду на викладене, надаючи оцінку доводам боржника, суд першої інстанції вважав, що причини пропуску строку на оскарження рішення третейського суду не є поважними і підстави для його поновлення відсутні. Звернення із заявою про скасування рішення третейського суду після спливу майже 12 років від дня його ухвалення суперечить принципу правової визначеності.
35.        Суд першої інстанції встановив, що у заяві та доданих до неї документах боржник зазначав адресу: АДРЕСА_1 , проте реєстрація за цією адресою датована 04 жовтня 2022 року. Разом з тим, боржник народився у м. Черкасах, що підтверджується копією однієї із сторінок його паспорта. Встановити адресу реєстрації боржника на момент ухвалення рішення третейського суду неможливо, оскільки до заяви він додав копії не всіх сторінок свого паспорта.
36.        Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання боржника на необізнаність про розгляд його справи третейським судом, а також справи щодо видачі виконавчого листа, оскільки жодного доказу на підтвердження своїх доводів він не надав.
37.        Копії окремих сторінок паспорта громадянина України для виїзду за кордон, які надав боржник, не підтверджують його відсутність в Україні на час відкриття провадження у третейському суді, на час розгляду останнім справи та на час ухвалення ним 29 листопада 2013 року рішення.
38.         ОСОБА_1 не вказав, чи отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, яка відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження»направлялась учасникам виконавчого провадження разом з ідентифікатором для доступу до матеріалів виконавчого провадження.
39.        Боржник не підтвердив, що станом на час відкриття виконавчого провадження був за кордоном і не міг дізнатися про відкриття виконавчого провадження.
40.        У разі ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, боржник міг надати докази того, що документи (постанови державного виконавця), які містяться у виконавчому провадженні, йому не надсилалися. Проте, таких доказів та відповідних доводів заява та додані до неї матеріали не містять.
41.        Крім того, додаючи до заяви копію ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2014 року у справі № 200/12993/14-ц, роздруковану із Єдиного державного реєстру судових рішень, боржник не додав жодних доказів на підтвердження того, що суд, який у 2014 році розглядав заяву стягувача про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, не виконав вимоги процесуального закону щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду.
42.        Боржник визнав, що до 02 жовтня 2014 року був в Україні, що підтверджує надана ним копія однієї зі сторінок його паспорта для виїзду за кордон.
43.        Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
44.        Колегія суддів погоджується з висновками, які містяться в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року, про те, що боржником не надано доказів поважності причин, які свідчать про наявність об`єктивних перешкод, у тому числі зумовлених діями (бездіяльністю) Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська чи державного виконавця, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню із заявою про скасування рішення третейського суду.
45.        За весь період - від моменту звернення стягувача з позовом до третейського суду і до моменту звернення боржника до суду із цією заявою, тобто протягом більше ніж одинадцяти років і трьох місяців - відбулося ряд процесуальних дій, під час яких обов`язковим було повідомлення боржника. Зокрема, це розгляд Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська заяви про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду, винесення державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження.
46.        Отже, повертаючи заяву ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відсутності підстав для поновлення визначеного законом процесуального строку, оскільки додані до заяви докази не підтверджують наявність об`єктивних перешкод для звернення до суду в межах встановленого процесуального строку.
47.        Доводи боржника про те, що суд першої інстанції не залишив його заяву без руху і не надав строк для подання додаткових доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із такою заявою, є безпідставними, оскільки у частині сьомій статті 454 ЦПК чітко передбачено, що заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою цієї статті, повертається. Необхідність залишення такої заяви без руху ЦПК не визначена.
48.        Крім того, у цій ситуації повернення заяви про скасування рішення третейського суду не перешкоджає повторному зверненню до суду із відповідною заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2024 року у справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24)).
VІІ. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
49.        Таким чином, у цій справі застосування статті 454 ЦПК переслідує легітимну мету, а саме забезпечення правової визначеності.
При цьому матеріали справи не свідчать, що боржник виявив особливу старанність у захисті своїх інтересів, зокрема у поданні належних і достатніх доказів для підтвердження поважності пропуску строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду впродовж більш ніж 11 років з дня ухвалення цього рішення.
50.        Інших доводів, які б підтверджувати поважність причин пропуску строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, апеляційна скарга не містить.
51.        Посилання боржника на допущені Дніпровським апеляційним судом порушення норм процесуального права не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення.
52.        Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому згідно зі статтею 375 ЦПК апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Із цих підстав,
керуючись статтями 24, 259, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384, 454 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.           Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2.           Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	П. І. Пархоменко Д. А. Гудима Є. В. Краснощоков