справа №357/5398/25                                                  головуючий у суді І інстанції Вознюк О.Л.
провадження №33/824/3703/2025               суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
05 серпня 2025 року                                                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, студент 2-го курсу БНАУ, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В:
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №297614 від 11 квітня 2025 року), та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 13 червня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року.
Апелянт вказав, що висновок суду першої інстанції щодо наявності у його діях порушень вимог п.п. 2.3.6, 10.1, 14.2 ПДР України, а відповідно - складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах та належним чином не мотивований.
Суд не врахував пояснень ОСОБА_1 , що у результаті удару його транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а саме: переднє ліве дзеркало заднього виду отримало пошкодження з внутрішньої сторони, що в свою чергу свідчить, що водій «BMW» здійснив подвійний обгін, чим порушив пп. «ґ» п.14.6 ПДР; після випередження наніс удар заднім правим крилом свого автомобіля в задні ліві двері його автомобіля, спричинивши вм`ятину та пошкодження лакофарбованого покриття.
З огляду на наведене, інший учасник ДТП вчиняючи разом з апелянтом обгін (адже суд першої інстанції зазначив, що обгін розпочато одночасно) намагався обігнати автомобіль ОСОБА_1 з лівої сторони та водночас автобус, який в той момент, вийшовши на зустрічну смугу апелянт обганяв. Вважає, що водій позаду був зобов`язаний дати можливість закінчити обгін апелянту, а далі самому вчинити обгін, або повернутися за можливістю до своєї смуги та дочекатися до поки, водій попереду не завершить маневр обгону. Натомість він допустив зіткнення зовнішньою стороною свого правого дзеркала виду з лівим дзеркалом заднього виду автомобіля апелянта з його зовнішньої сторони, та що слугує доказом того, що інший учасник ДТП вчинив порушення п. 14.2.ґ. ПДР України
Завдяки складені працівниками поліції план-схемі, щодо відстані від місця зіткнення до місця зупинки, суд першої інстанції міг допустити помилку у встановленні того, що ділянка дороги виключає можливість «подвійного обгону» і до того ж, поліцейські проводили вимірювання ширини проїзної частини не на місці зіткнення, а на місці зупинки автомобілів.
Знайшовши в мережі інтернет інформацію, щодо характеристик автомобілів учасників ДТП, а саме їх ширину, можна дійти висновку, що ширина автомобілів менша за загальну ширину проїзної частини на місці зіткнення. Також варто звернути увагу на стан проїзної частини та відсутність бордюрів, що дозволяє автомобілю частково з`їхати на узбіччя та вчинити подвійний обгін.
Оцінюючи те, що після зіткнення інший учасник ДТП здійснив випередження, а апелянт в свою чергу, знизив швидкість руху, що дозволило іншому учаснику обігнати ОСОБА_1 та з`їхати у так звану «кишеню» з правої сторони узбіччя, можна дійти висновку, що швидкість іншого учасників перевищувала допустиму швидкість руху.
Зіткнення відбулися дзеркалами заднього виду, а надалі супроводжувалося ударом заднім крилом автомобіля марки «BMW» щодо лівих передніх та задніх дверей автомобіля марки «Opel».
У судове засідання апелянт - особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки у судове засідання та/ або неможливості розгляду справи без його участі не повідомив.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.
Згідно оскаржуваної постанови 11 квітня 2025 року о 17 годині 26 хвилин у м. Біла Церква, вул. Івана Кожедуба, 246, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом OPEL Vectra з д.н.з. НОМЕР_2 був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміни та під час обгону не переконався в безпечності маневру та здійснив зіткнення з транспортним засобом BMW д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався позаду та почав маневр обгону, в наслідок зіткнення авто зазнали механічних пошкоджень та завдано матеріальних збитків, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. п. 10.1, 14.2.а ПДР, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є законним і обґрунтованим. 
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: 
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №297614 від 11 квітня 2025 року, 
схемою дорожньо-транспортної пригоди від 11 квітня 2025 року, де зазначено, що транспортний засіб OPEL Vectra з д.н.з. НОМЕР_2 отримав пошкодження у вигляді розбитого лівого дзеркала, вмятини та пошкодження ЛФП на передніх та задніх дверях з лівого боку; транспортний засіб BMW д.н.з. НОМЕР_3 отримав пошкодження у вигляді розбитого правого дзеркала, вмятини та пошкодження ЛФП передніх дверей та заднього крила з правого боку.
- поясненнями ОСОБА_1 , який зазначив, що рухався за маршрутним таксі №17 та переконавшись у безпечності своїх дій, вирішив його обігнати. Коли частина автомобіля знаходилася на зустрічній смузі відчув удар в ліву частину автомобіля. Вину не визнав, оскільки вважає, що водій BMW здійснював подвійний обгін в супереч ПДР;
- поясненнями ОСОБА_2 , який повідомив, що мав намір здійснити обгін OPEL Vectra оскільки той рухався зі швидкістю 20-30 км/год. Водій OPEL Vectra без ввімкненого покажчика повороту, не подивившись у дзеркало підрізав його та в`їхав у правий бік автомобіля. Далі намагався втекти з місця ДТП, після чого наздогнав його та викликав поліцію.
При цьому, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки вважає правильним висновок суду першої інстанції, що наявні фактичні обставини встановлені у справі достовірно підтверджують те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 10.1, 14.2 ПДР, виходячи з наступного.
Статтею 124 КпАП України передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Отже, суд під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України повинен встановити, чи була дорожньо-транспортна подія, чи були отримані пошкодження транспортними засобами, діями якої особи завдано цієї шкоди, а також, які положення правил дорожнього руху було порушено вказаною особою.
В даному провадженні суд перевіряє: чи мала місце дорожньо-транспортна подія, чи порушила особа, яка притягується до адміністративної відповідальності правила дорожнього руху, та чи є причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та дорожньо-транспортною подією.
Згідно з п. 1.1 ПДР України, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно п. 2.3.б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Також, п. 10.1 ПДР України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до пункту 14.2.а ПДР перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону.
Отже, оцінивши наведені вище докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушень вимог п. п. 10.1 та 14.2 ПДР, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Обставини, які на переконання апелянта, мав встановити суд першої інстанції відносяться до сфери спеціальних знань (зокрема, можливість маневру «подвійний обгон» на даній ділянці дорого) та встановлюються експертом, проте клопотань про призначення експертизи у справі ані в суді першої ані в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заявляв.
Доводи апелянта про те, що він здійснював обгін маршрутного таксі не узгоджуються зі схемою ДТП, пояснення вказаного учасника дорожнього руху в матеріалах справи відсутні. До того ж, вони не спростовують обов`язок ОСОБА_1 перед початком обгону переконатися в тому, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону. 
Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом не встановлено порушення суддею першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Таким чином, апеляційний суд не встановив підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, оскільки вона є законною, обґрунтованою та вмотивованою, та дійшов висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №297614 від 11 квітня 2025 року), та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2025 року - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 11 серпня 2025 року.
 
Суддя:                                                                                                           Р.В. Березовенко