УХВАЛА
 
23 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 756/11155/20
провадження № 61-7098ск25
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                          
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Куницький Віталій Васильович, ОСОБА_1 , про визнання договору дарування квартири недійсним та поділ майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Куницький В. В., ОСОБА_1 , про визнання договору дарування квартири недійсним та поділ майна.
 
Оболонський районний суд міста Києва ухвалою від 29 листопада 2023 року у справі призначив повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, третя особа - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив змінити ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року.
 
Київський апеляційний суд постановою від 29 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.
 
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на статтю 370 ЦПК України, просив змінити ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на положення статті 370 ЦПК України, просить змінити ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року.
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2025 року апеляційне провадження відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та апеляційною скаргою ОСОБА_4 закрив.
 
25 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року.
 
Верховний Суд ухвалою від 26 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року повернув особі, яка її подала.
 
03 червня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Відповідно до положень частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Київського апеляційного суду постановлено 19 лютого 2025 року, повний текст якої складено 20 лютого 2025 року та забезпечено надання загального доступу 24 лютого 2025 року.
 
З урахуванням вказаних обставин заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
До ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, у тому числі, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма). При цьому під правосуддям необхідно розуміти не лише діяльність суду щодо вирішення спору про право, але й обов`язкове дотримання процесуальної форми, в якій не просто передбачені порядок і послідовність вчинення процесуальних дій, а й відображено вимоги справедливих (належних) судових процедур.
 
При цьому цивільна процесуальна форма завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи (у тому числі і суду). По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
 
Стаття 370 ЦПК України визначає порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, унормований, у частині першій якої зазначено, що, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.
 
Частиною п`ятою зазначеної статті передбачено, що суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
 
Метою встановлення цього правила є надання можливості особі після розгляду справи в апеляційному порядку оскаржити рішення суду першої інстанції, яким, як вона вважає, порушені її права, а її доводи не були враховані при розгляді апеляційної скарги іншої особи.
 
Суть апеляційного провадження полягає у перевірці законності та обґрунтованості рішень суду першої інстанції, які не набули законної сили, що є способом усунення помилок, допущених судом першої інстанції.
 
Розгляд апеляційної скарги в порядку статті 370 ЦПК України передбачає перевірку законності судового рішення за наслідками розгляду попередньої апеляційної скарги.
 
Тобто статтею 370 ЦПК України передбачено не право на апеляційне оскарження, а лише порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи.
 
Суд установив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які подали апеляційні скарги, та/або їх представники не були присутні під час апеляційного розгляду справи, а доводи їх апеляційних скарг не розглядалися під час апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
 
У зв`язку з цим апеляційним судом відкрито апеляційне провадження за цими апеляційними скаргами.
 
В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушується питання про зміну/доповнення ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року.
 
Разом із тим, постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2024 року скасовано ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року, тобто предмет апеляційного перегляду, до якого просять внести зміни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відсутній.
 
Упостанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 2-5468/11 (провадження № 61-1645св19) зазначено, що «цивільний судовий процес вирізняється певною стадійністю та послідовністю процесуальних етапів. Судовий процес розпочинається, триває та завершується у визначеній процесуальним законом послідовності. Повернення до попереднього етапу розвитку у судовому провадженні не допускається. Таким чином, суд, який відкрив провадження за скаргою, не може повернутися на цю стадію, окрім випадків скасування певного судового рішення у зв`язку з винятковими обставинами або судом вищої судової інстанції.
 
Зазвичай суд, який ухвалив певне судове рішення, не вправі (окрім наведених екстраординарних підстав) здійснювати перегляд власних судових рішень, скасовувати їх, якщо це прямо не врегульовано та не передбачено процесуальним законом.
 
Відкривши апеляційне провадження у справі, виходячи з принципу послідовності та стадійності розвитку судового процесу, апеляційний суд вправі був лише вирішити питання про закриття такого апеляційного провадження як помилково відкритого».
 
З урахуванням того, що оскаржувана ухвала вже скасована, а доводи про необхідність внесення до неї змін та уточнень, які містять вказівки експертам при проведенні повторної почеркознавчої експертизи за своїм матеріально-правовим навантаженням апеляційний суд вважав недостатніми підставами для задоволення апеляційних скарг, а у своїй сукупності ці обставини свідчать про відсутність предмету апеляційного перегляду, а тому апеляційний суд за таких обставин дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового  рішення задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження на ухвали Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Куницький Віталій Васильович, ОСОБА_1 , про визнання договору дарування квартири недійсним та поділ майна - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький

                                                                                                             І. В. Литвиненко

                                                                                                             Є. В. Петров