ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер провадження: 22-ц/819/201/25
Єдиний унікальний номер справи: 650/848/23
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2025 року                                                                                м. Херсон
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого                Приходько Л. А.,
суддів:                Базіль Л. В.,
       Бездрабко В. О.,
секретар                           Андреєва В. В.,
учасники справи:
позивач - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства « Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) 
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) Хоменка Олексія Володимировича та представника ОСОБА_1 адвоката Зотікова Сергія Євгеновича на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2024 року у складі головуючого судді Сікори О.О. повний текст рішення складено 02 січня 2025 року,
встановив:
В серпні 2023 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до Великоолександрівського районного суду Херсонської області з позовами до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, в яких вказував на те, що в провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебували цивільні справи № 663/1219/20 та за № 663/1220/20 за позовами ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено військовий стан. Наказом МФ ДП «АМПУ» від 01 березня 2022 року №112/ОП на підприємстві встановлено початок простою до припинення або скасування воєнного стану в Україні. З листів Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2022 року та Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 31 липня 2023 року, яким була змінена територіальна підсудність судових справ в умовах воєнного стану вбачається, матеріали зазначених вище цивільних справ в паперовому або в електронному вигляді не надходили. У зв`язку із ризиком втрати вказаних справ внаслідок збройної агресії РФ, позивач звернувся з новими позовами.
Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що ОСОБА_1 перебував на посаді начальника Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - МФ ДП «АМПУ») з 27 червня 2017 року по 28 жовтня 2019 року.
Наказом начальника МФ ДП «АМПУ» Проточенко О.М. за № 339/о від 21 липня 2017 року було незаконно звільнено ОСОБА_2 . 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Миколаївської області від 22 вересня 2018 року та постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, ОСОБА_2 поновлено на роботі із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 247 841.28грн.
Фактичне поновлення на роботі відбулося 30 листопада 2018 року. За період вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання судового рішення в частині поновлення на роботі з 19 квітня 2018 року по 30 листопада 2018 року нарахований середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 206 534.40грн, який був виплачений ОСОБА_2 в серпні 2019 року.
Також наказом начальника МФ ДП «АМПУ» Проточенко О.М. за № 85/о від 11 березня 2019 року було незаконно звільнено ОСОБА_3 . 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого 2020 року ОСОБА_3 поновлено на роботі із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 167 791.68грн.
Наказом МФ ДП «АМПУ» від 09 грудня 2019 року № 435/о ОСОБА_3 поновлено на роботі з 11 березня 2019 року.
ОСОБА_3 виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі визначеному рішенням суду (21 215.04грн., 146 576.64грн), судовий збір в розмірі 1 921.00грн та середній заробіток за період з 20 листопада 2019 року по 08 грудня 2019 року у зв`язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі. Всього підприємству завдано шкоди на суму 182 248.84грн
Оскільки звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулося з порушенням закону, ДП «АМПУ» має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи ОСОБА_1 , яким видано незаконні накази про звільнення у відшкодуванні шкоди, завданої незаконним звільненням та затримкою виконання рішення про поновлення на роботі.
Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 206 534.40 грн та в розмірі 182 248.84грн, а також судовий збір за подачу позову у розмірі 3098.02грн. та 2733.73грн.
Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 16 травня 2024 року цивільна справа № 650/848/23 за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної працівником та цивільна справа № 650/845/23 за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної працівником об`єднанні в одне провадження із присвоєнням справі Єдиного унікального номеру 650/848/23.
Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 167 791,68 грн.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі  206 534,40 грн  за   період з 19 квітня 2018 року  по   30 листопада   2018 року  та у розмірі 12536,16грн за період з 20 листопада 2019 року по 08 грудня 2020 року, мотивовано тим, що відповідно до пункту 8 статті 134 та статті 237 КЗпП України, а також частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка була уповноважена на звільнення працівників не несе відповідальність перед підприємством за завдану йому шкоду у виді виплаченого працівнику середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в порядку регресу.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині відшкодування шкоди заподіяної підприємству у зв`язку зі сплатою підприємством судового збору, присудженого рішенням суду у справі про поновлення на роботі рішення мотивовано тим, що до обсягу повної матеріальної відповідальності службової особи входить виключно компенсація роботодавцем середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Інші витрати, зокрема витрати на сплату судового збору, не можуть бути віднесені до матеріальної відповідальності службової особи, оскільки вони не пов`язані безпосередньо з порушенням нею трудового законодавства.
Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу присудженого за рішенням суду, рішення суду мотивовано тим, що факт незаконного звільнення відповідачем працівника ОСОБА_3 встановлений судами й свідчить про його вину як особи, яка була уповноважена на звільнення працівників.
ОСОБА_1 , як службова особа, яка видала наказ про звільнення працівника ОСОБА_3 , який у подальшому визнано незаконним та скасовано в судовому порядку, відповідно до пункту 8 статті 134 та статті 237 КЗпП України, а також частини першої статті 1191 ЦК України, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який становить 167 791,68 грн, стягнутий за рішенням суду за період з 11 березня 2019 року по 19 листопада 2019 року, тобто з дня його незаконного звільнення по день ухвалення у справі рішення про його поновлення на роботі, яке підлягало негайному виконанню у відповідній частині.
Висновок, що строк, встановлений частиною третьою статті 233 КЗпП України, для звернення до суду був пропущений позивачем з поважних причин мотивований тим, що з пояснень представників сторін, відомостей, що містяться на сайті «Судова влада України» та опублікованих в Єдиному державному реєстрі судових рішень судових рішень вбачається, що позивач звернувся до Скадовського районного суду Херсонської області з такими позовами до ОСОБА_1 04 травня 2020 року, тобто в межах річного строку, який слід обраховувати з грудня 2019 року, коли ОСОБА_3 було вплачено 61 533,27 грн, до якої увійшов і середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21 215,04 грн, та з березня 2020 року коли працівникові було вплачено 146 576,64 грн, що становило остаточний розрахунок за вимушений прогул. 
Відповідне провадження у Скадовському районному суді Херсонської області за № 663/1220/20 (провадження № 2/663/293/21) не було завершене у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України  та введенням в Україні воєнного стану. 
Матеріали цивільної справи №663/1220/20 в паперовому та/або електронному вигляді до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу та Великоолександрівського районного суду Херсонської області, яким була змінена територіальна підсудність Скадовського районного суду Херсонської області внаслідок неможливості здійснювати цим судом правосуддя, не надходили. У зв`язку із чим 16 серпня 2023 року позивач звернувся із таким саме позовом до Великоолександрівського районного суду Херсонської області.
Вказані обставини, на думку суду, є достатніми для того, щоб стверджувати про поважність пропуску строку звернення позивача як роботодавця до суду із відповідними вимогами до відповідальної особи, оскільки встановлені судом обставини об`єктивно перешкоджали завершенню первісного судового провадження та ухвалення у ньому остаточного рішення, при тому, що законодавцем не було врегульовано процесуального механізму вирішення питань як щодо передачі матеріалів справи між судами у зв`язку зі зміною територіальної підсудності під час воєнного стану, так і щодо можливості відновлення матеріалів незавершеного судового провадження та продовження його розгляду за новою територіальною підсудністю.
31 січня 2025 року представник ДП «АМПУ» Хоменко О.В. подав апеляційну скаргу, сформувавши її в системі «Електронний суд», в якій просив рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 388 783.24грн
Підставою апеляційного оскарження рішення суду представник ДП «АМПУ» вказав порушення норм матеріального та процесуального права, зазначивши, що статтею 237 КЗпП на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, покладений обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, зокрема і якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Остаточний розрахунок з ОСОБА_2 , який був здійснений         у серпні 2019 року, включав і виплату середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 206 534.40грн.
Розмір матеріальної шкоди за незаконне звільнення ОСОБА_3 складає 182 248.84грн, що включає сплачені позивачем на виконання рішення суду середній заробіток за час вимушеного прогулу: 21215.04грн, 146 576.64грн та судовий збір в розмірі 1921.00грн, а також сплачений ОСОБА_3 середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 12.534.16грн.
01 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Зотіков С.Є. подав апеляційну скаргу, сформувавши її в системі «Електронний суд», в якій просив рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 167 791.68грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог. Змінити мотивування рішення в частині, якою відмовлено у задоволені решти позовних вимог, відповідно до викладеного в апеляційній скарзі.
Підставою апеляційного оскарження рішення суду представник відповідача вказав порушення норм матеріального та процесуального права. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказував на те, що звертаючись до суду з цими позовами позивачем не надано доказів, того, що він звертався до Скадовського районного суду Херсонської області з тотожними позовами до ОСОБА_1 , що позбавило суд першої інстанції перевірити, чи дійсно подавалися до вказаного суду позови з тим же предметом та підставами, а тому суд, в порушення вимог частини 5 статті 492 ЦПК України, не вказав в ухвалах про відкриття провадження , що позови подані у зв`язку з втратою незавершених судових проваджень.
Дані обставини мають істотне значення для вирішення питання щодо дотримання позивачем вимог частини 3 статті 233 КЗпП, а саме строку звернення роботодавця з позовом з питань стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, оскільки подання такого позову після спливу річного строку з моменту фактичного понесення позивачем витрат на виплати незаконно звільненим працівникам є підставою для відмови у задоволені позову.
Висновок суду про те, що позивач звернувся з тотожним позовом до Скадовського районного суду в межах річного строку не є обґрунтованим, оскільки з процесуальних документів у цивільних справах № 663/1219/20 та № 663/1220/20, що розміщені у ЄДРСР та інформація веб-сайту Судової влади України, неможливо встановити предмет і підстави позову, що подавались ДП «АМПУ» у 2020 році до Скадовського районного суду. Крім того, статтею 234 КЗпП України в редакції чинній на час звернення позивача до суду з цими позовами, можливість поновлення строку в передбачена лише для захисту прав працівників, але не для захисту прав роботодавця.
Також, представник відповідача вказував на відсутність у справі доказів проведення позивачем виплат за вимушений прогул відповідно до судових рішень про поновлення працівників, тобто що з вини відповідача підприємству дійсно завдано матеріальну шкоду.
Так, надана позивачем платіжна інструкція від 16 березня 2020 року №215 про перерахування підприємством 116 528.42грн картковий рахунок виплат за вимушений прогул за березень 2020 року не містить відомостей, що виплати здійснена саме ОСОБА_3 згідно розрахункового листа, а з наданих роз`яснень про призначення даного платежу, вбачається, що ОСОБА_3 16 березня 2020 року були виплачені відпускні. 
З платіжних інструкцій щодо перерахування єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб з вимушеного прогулу, військового збору не вбачається, що вказані виплати пов`язані з виплатою середнього заробітку за вимушений прогул саме ОСОБА_3 .
Крім  того,  виплата ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду у розмірі 12 536.16 грн., не може бути покладена на відповідача, який був звільнений 28 жовтня 2019 року і не може нести відповідальність за затримку виконання рішення суду прийнятого 19 листопада 2019 року, після його звільнення.
Відповідно до наданих позивачем доказів вбачається, що розмір виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі після утримання ПДФО та військового збору мала становити 166 260.19грн.
Також представник Проточенка О.М. вказує на те, що підставою для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення 206534.40грн має бути пропуск позивачем строку звернення до суду та не доведення здійснення ним виплат ОСОБА_4 , не встановлення вини відповідача у затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Окрім цього вказував на необґрунтоване, на його думку, відхилення судом доводів відповідача про наявність підстав для зменшення розміру шкоди, що підлягає стягненню у залежності від майнового стану відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ЗотіковаС.Є. представник ДП «АМПУ» Хоменко О.В. вказував, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права в частині оспорюваних представником відповідача доводів. 
Приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції представник ДП«АМКУ» Хоменко О.В. свою апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у скарзі. Заперечуючи проти апеляційної скарги представника відповідача вказував на те, що, на його думку, рішення суду в частині оспорюваних представником відповідача доводів, ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 388 783.24грн. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зотікова С.Є. залишити без задоволення.
Приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 адвокат Зотіков С.Є. свою апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у скарзі. Заперечуючи проти апеляційної скарги позивача вказував на їх безпідставність. Просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди. Змінити мотивування рішення в частині, якою відмовлено у задоволені решти позовних вимог, відповідно до викладеного в апеляційній скарзі. Апеляційну каргу представника ДП «АМКУ» Хоменко О.В. залишити без задоволення.
Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ДП «АМКУ» Хоменко О.В. та апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Зотікова С.Є. підлягають частковому задовленню з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.
Судом встановлено, що відповідно до Статуту ДП «АМПУ» підприємство є юридичною особою публічного права. 
Згідно Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ» (Адміністрацію Миколаївського морського порту), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 184 від 18 квітня 2014 року, філія є відокремленим підрозділом державного підприємства «Адміністрація морських портів України», який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності. Керівництво Філією на принципах єдиноначальства здійснює начальник Філії, який в межах своїх повноважень у порядку визначеному законодавством України та відповідно до штатного розпису Філії призначає на посади та звільняє з посад працівників Філії.
ОСОБА_1 , відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України № 71-О від 23 червня 2017 року «Про керівника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) з 27 червня 2017 року призначено на посаду начальника Миколаївської філії «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту).
Наказом начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) Проточенка О.М. від 21 липня 2017 року № 339/о «Про припинення трудового договору» з посади головного технолога виробничого комплексу технічного забезпечення звільнено ОСОБА_2 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України - за скороченням штату. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2018 року у цивільній справі № 487/4224/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 вересня 2018 року та постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, скасовано наказ від 21 липня 2017 року № 339/о «Про припинення трудового договору» та поновлено ОСОБА_2 на посаді головного технолога виробничого комплексу, також стягнуто з ДП «АМПУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі у розмірі 247 841.28грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання.
Наказом начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) Проточенка О.М. від 30 листопада 2018 року №496/о ОСОБА_2 поновлено на посаді головного технолога виробничого комплексу з 21 липня 2017 року. 
Як вбачається з розрахункового листка МФ ДП «АМПУ» за серпень 2019 року №292 ОСОБА_2 , нараховано остаточний розрахунок при звільненні у загальному розмірі 346 169.00грн, з яких за період з квітня 2018 року по листопад 2018 року (155 робочих днів) нараховано заробіток за час вимушеного прогулу у загальній сумі 206 534.40грн (9327.36 + 27982.08 + 26649.60 + 29314.56 + 29314.56 + 26649.60 + 29314.56 + 27982.08 = 206 534.40 ). З суми нарахованого заробітку за час вимушеного прогулу утримано податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) у сумі 37176,19грн (1678.92 + 5036.77 + 4796.93 + 5276.62 + 5276.62 + 4796.93 + 5276.62 + 5036.77 = 37176,19) та військовий збір у сумі 3098,02грн (206 534.40*1.5%=3 098,02). У серпні 2018 року ОСОБА_2 здійснені виплати у розмірах: 171 880.31грн та 93 658.76грн, до виплати залишилося 10 614.92грн. 
Відповідно до платіжної інструкції №826 від 12 серпня 2019 року МФ ДП «АМПУ» (Адміністрація Миколаївського МП) було перераховано 171 880,31 грн. на картковий рахунок остаточний розрахунок за договором №27/14/198-В-МИФ-14 від 24 жовтня 2014 року.
З платіжної інструкції №827 від 12 серпня 2019 року вбачається, що МФ ДП «АМПУ» сплачено податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 37 910,00 грн, обчислений із нарахованої суми остаточного розрахунку. Згідно з платіжною інструкцією №829 від 12 серпня 2019 року МФ ДП «АМПУ» перераховано 47500грн єдиного соціального внеску (ЄСВ) за ставкою 22% з остаточного розрахунку. Також, відповідно до платіжної інструкції №828 від 12 серпня 2019 року МФ ДП «АМПУ» перераховано військовий збір у розмірі 3 250,00 грн, що становить 1,5% з остаточного розрахунку.
Отже, 12 серпня 2019 року ОСОБА_2 виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з квітня 2018 року по листопад 2018 року за 155 робочих днів, нарахований підприємством при здійснені остаточного розрахунку працівнику у розмірі 206534.40грн, з яких підприємством сплачено обов`язкові відрахування: ПДФО у розмірі 37 910,00 грн та військовий збір у розмірі 3 250,00 грн. Крім того позивачем сплачений єдиний соціальний внесок у розмірі 47500грн з нарахованого працівнику середнього заробітку за вимушений прогул.
Відповідно до наказів Міністерства інфраструктури України № 101-О від 21 лютого 2019 року «Про керівника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) та №15-Ос від 17 жовтня 2019 року «Про керівника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту), зі змінами внесеними наказом №25-Ос від 31 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 , обіймав посаду начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) в період з 22 лютого 2019 року по 28 жовтня 2019 року.
Наказом начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) Проточенка О.М. від 11 березня 2019 року № 85/о «Про припинення трудового договору» з посади заступника начальника з технічної частини служби автотранспортного та господарського забезпечення /комплексу автотранспортного забезпечення звільнено ОСОБА_3 на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України - за відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2019 року у цивільній справі № 487/2814/19, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року, скасовано наказ від 11 березня 2019 року№ 85/о «Про припинення трудового договору», ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника з технічної частини служби автотранспортного та господарського забезпечення / комплексу автотранспортного забезпечення та стягнуто з ДП «АМПУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 167791.68грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів), а також судовий збір в доход держави в розмірі 1921.00грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню.
Наказом в.о. начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) Мельніченка М.А. від 09 грудня 2019року № 435/о ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника з технічної частини комплексу автотранспортного забезпечення служби автотранспортного та господарського забезпечення з 11 березня 2019 року. Зобов`язано центральну бухгалтерію виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за один місяць та середній заробіток за період з 20 листопада 2019 року по 08 грудня 2019 року.
Як вбачається з розрахункового листка МФ ДП «АМПУ» за грудень 2019 року №303 ОСОБА_3 , всього за грудень 2019 року нараховано 61553.27грн, з яких нараховано заробіток за час вимушеного прогулу за жовтень 2019 року (22 робочих дні) -21215.04грн., за 8 робочих дні листопада 2019 року - 7714.56грн. та за 5 робочих днів грудня 2019 року - 4821.60грн. З суми нарахованого заробітку, у тому числі і за час вимушеного прогулу утримано податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) та військовий збір. У грудні 2019 року ОСОБА_3 здійснені виплати у розмірах: 5000.00грн та 26832.20грн, до виплати залишилось 14427.65грн. 
Відповідно до платіжної інструкції №1272 від 11 грудня 2019 року МФ ДП «АМПУ» перераховано на картковий рахунок ОСОБА_3 лікарняні підприємства та виплати за вимушений прогул за грудень 2019 року у сумі 42402.07грн за договором №27/14/198-В-МПР-14 від 24 жовтня 2014 року.
З платіжної інструкції №1273 від 11грудня 2019 року вбачається, що МФ ДП «АМПУ» сплачено податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 9 600,00грн, обчислений із нарахованої суми лікарняних підприємства та вимушеного прогулу за грудень 2019 року. Згідно з платіжною інструкцією №1274 від 11 грудня 2019 МФ ДП «АМПУ» перераховано військовий збір у розмірі 800,00 грн, що становить 1,5% з нарахованих лікарняних підприємства та вимушеного прогулу за грудень 2019 року. Також, відповідно до платіжної інструкції №1275 від 11 грудня 2019 року МФ ДП «АМПУ» перераховано 10 730,00 грн єдиного соціального внеску (ЄСВ) за ставкою 22% з нарахованих лікарняних підприємства та вимушеного прогулу за грудень 2019 року.
Отже, 11 грудня 2019 року ОСОБА_3 виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 21215.04грн за один місяць на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2019 року у цивільній справі № 487/2814/19. Одночасно ОСОБА_3 виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20 листопада 2019 року по 08 грудня 2019 року - 13 робочих днів, нарахований підприємством у розмірі 12536.16грн, з яких підприємством сплачено обов`язкові відрахування: ПДФО у розмірі 9 600,00грн та військовий збір у розмірі 800,00 грн. Крім того позивачем сплачений єдиний соціальний внесок у розмірі 10 730,00 грн з нарахованого працівнику середнього заробітку за вимушений прогул.
Як вбачається з розрахункового листка МФ ДП «АМПУ» за березень 2020 року №303 ОСОБА_3 нарахована оплата за вимушений прогул у загальній сумі 146 576,64 грн за 14 днів у березні 2019 року - 13 500,48 грн, 20 днів у квітні 2019 року - 19 286,40 грн, 22 дні у травні 2019 року - 21 215,04 грн, 18 днів у червні 2019 року - 17 357,76 грн, 23 дні у липні 2019 року - 22 179,36 грн, 21 день у серпні 2019 року - 20 250,72 грн, 21 день у вересні 2019 року - 20 250,72 грн, 13 днів у листопаді 2019 року - 12 536,16 грн.
З платіжної інструкції №216 від 16 березня 2020 року вбачається, що МФ ДП «АМПУ» сплачено податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 26 383,80 грн., обчислений із нарахованої суми вимушеного прогулу за березень 2020 року. Згідно з платіжною інструкцією №217 від 16 березня 2020 року МФ ДП «АМПУ» перераховано військовий збір у розмірі 2 198,65 грн, що становить 1,5% з нарахованої суми вимушеного прогулу за березень 2020 року. Також, відповідно до платіжної інструкції №218 від 16 березня 2020 року МФ ДП «АМПУ» перераховано 32 250,00 грн єдиного соціального внеску (ЄСВ) за ставкою 22% з нарахованої суми вимушеного прогулу за березень 2020 року.
Відповідно до платіжної інструкції №215 від 16 березня 2020 року МФ ДП «АМПУ», перераховано на картковий рахунок ОСОБА_3 виплати за вимушений прогул у розмірі 116 528,42 грн за договором №27/14/198-В-МПР-14 від 24 жовтня 2014 року.
Отже, 16 березня 2020 року ОСОБА_3 виплачена решта середнього заробітку за час вимушеного прогулу на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2019 року у цивільній справі № 487/2814/19 у розмірі 146 576,64 грн. з яких підприємством сплачено обов`язкові відрахування: ПДФО у розмірі 26 383,80 грн та військовий збір у розмірі 2 198,65 грн. Крім того позивачем сплачений єдиний соціальний внесок у розмірі 32 250,00 грн з нарахованого працівнику середнього заробітку за вимушений прогул.
Відповідно до платіжної інструкції №350 від 13 квітня 2020 року МФ ДП «АМПУ» сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2019 року та постанови Миколаївського апеляційного суду по справі №487/2814/19.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.
Частиною 8 статті 235 КЗпП України визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.
Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України  до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після  оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
Виконання рішення вважається  закінченим  з дня видачі відповідного  наказу  або розпорядження  власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.
Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №760/9521/15 ( провадження № 61-24060св18)
Відповідно  до  статті   236 КЗпП України   у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
У статті 237 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих судам у пункті 33 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини першої статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.
 Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.
Враховуючи наведене висновок суду, що особа, яка була уповноважена на звільнення працівників не несе відповідальність перед підприємством за завдану йому шкоду у виді виплаченого працівнику середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі є помилковим та суперечить зазначеним вище вимогам закону, якими обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу покладений на винних службових осіб якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі незалежно від форми їх вини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , здійснюючи обов`язки начальника МФ ДП «АМПУ» видав наказ від 21 липня 2017 року № 339/о про звільнення ОСОБА_2 та наказ від 11 березня 2019 року № 85/о про звільнення ОСОБА_3 .
Вказані накази про звільнення працівників рішеннями Заводського районного суду м.Миколаєва від 18 квітня 2018 року у цивільній справі № 487/4224/17 та від 19 листопада 2019 року у цивільній справі № 487/2814/19 визнано незаконними та скасовані, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поновлені на роботі, з підприємства на користь працівників стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 247 847.28грн та 167791.68грн відповідно.
Виконання вказаних судових рішень про поновлення на роботі незаконно звільнених працівників здійснено з порушенням вимог частини 8 статті 235 КЗпП України щодо негайного виконання.
Так, наказ про поновлення на роботі ОСОБА_2 , на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2018 року, виданий начальником МФ ДП «АМПУ» ОСОБА_1 лише 30 листопада 2018 року.
У зв`язку із чим при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 у серпні 2019 року нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 квітня 2018 року по 29 листопада 2018 року за 155 робочих днів у сумі 206 534.40грн., який був виплачений працівнику 12 серпня 2019 року.
Наказ про поновлення на роботі ОСОБА_3 , на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2019 року, виданий начальником МФ ДП «АМПУ» ОСОБА_5 09 грудня 2019 року.
На підставі пункту 3 наказу № 435/о від 09 грудня 2019 року ОСОБА_3 у грудні 2019 року нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 листопада 2019 року по 08 грудня 2019 року за 13 робочих днів 12536.16грн, який був виплачений працівнику 11 грудня 2019 року.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача шкоди в розмірі 206 534.40грн заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу є обґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 як службова особа, якою затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_6 , несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу за затримку виконання рішення.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Зотікова С.Є. щодо недоведеності вини відповідача у затримці виконання рішення суду про поновленні на роботі, а також колегія суддів відхиляє.
На час подання позов ОСОБА_2 у до ДП «АМПУ» про поновлення на роботі у справі № 487/4224/17 та ухвалення судом рішення у цій справі ОСОБА_1 здійснював обов`язки начальника МФ ДП «АМПУ», а отже мав бути обізнаний про розгляд цієї справи в суді та про результати розгляду цієї справи й мав можливість впливати на своєчасне виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Перебування відповідача в період затримки виконання рішення суду деякий час у відпустках, відрядження не може свідчити про відсутність вини службової особи до повноважень якої віднесено вирішення кадрових питань підприємства, а саме призначення на посади та звільнення з посад працівників Філії.
Крім того, зі змісту довідки від 01 лютого 2024 року №30, виданої МФ ДП «АМПУ», та інформації наданої у листі начальника загального відділу Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" вбачається, що на час виникнення обов`язку роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, а саме з часу його проголошення 18 квітня 2018 року по 10 травня 2018 року ОСОБА_1 не перебував ні у відпустці, ні у відрядженні.
Разом з тим, колегія суддів вважає що позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди завданої підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу за затримку виконання рішення є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до наказів Міністерства інфраструктури України №15-Ос від 17 жовтня 2019 року «Про керівника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту), зі змінами внесеними наказом №25-Ос від 31 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 , звільнений з посади начальника Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) 28 жовтня 2019 року.
Рішення, яким поновлено роботі ОСОБА_3 ухвалене судом 30 листопада 2019 року, тобто після звільнення відповідача з посади начальника МФ ДП «АПМУ». У зв`язку із чим будь-які повноваження для виконання рішення суду про поновлення на роботі у ОСОБА_1 були відсутні, а отже відсутні і підстави для покладення на нього відповідальності за шкоду завдану підприємству у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу за затримку виконання рішення.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що ОСОБА_1 , як службова особа, яка видала наказ про звільнення ОСОБА_7 , який у подальшому був визнаний незаконними та скасований в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненим працівникам часу вимушеного прогулу у розмірі 167791.68грн.
Звільнення ОСОБА_7 з порушенням закону підтверджено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2019 року у цивільній справі № 487/2814/19. Цим же рішенням з підприємства на користь працівника стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 167791.68грн, який був виплачений ОСОБА_3 у два етапи: 11 грудня 2019 року у розмірі середнього заробітку за один місяць в сумі 21 215.04грн та 16 березня 2020 року решта суми у розмірі 146 567.64грн.
Висновки про те, що службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненим працівникам часу вимушеного прогулу, неодноразово підтверджені Верховним Судом, зокрема у постановах від 22 січня 2021 року у справі № 332/832/18, від 12 липня 2023 року у справі № 663/1169/20, від 11 жовтня 2023 року у справі № 158/2727/20, від 17 липня 2024 року у справі № 439/362/22, від 09 жовтня 2024 року у справі№ 394/438/22.
Доводи  апеляційної   скарги представника   відповідача    про   недоведеність   факту здійснення   підприємством    виплат ОСОБА_3 колегія суддів відхиляє, оскільки досліджені судом докази, а саме розрахункові листи, платіжні інструкції у своїй сукупності та взаємозв`язку дають можливості дійти однозначного висновку про виплату підприємством ОСОБА_3 присудженого судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення витрат понесених на сплату судового збору понесених при розгляді справ щодо поновлення на роботі незаконно звільнених працівників, суд першої інстанції правильно вказав на те, що такі витрати не відносяться до шкоди передбаченої пунктом 8 статті 134 КЗпП України.
Щодо строків звернення з позовом до суду.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду з питань стягнення матеріальної шкоди з працівника роботодавцем пропущений з поважних причин, а тому може бути поновлений відповідно до положень статті 234 КЗпП України. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пояснень представників сторін, сайту «Судова влада України» та опублікованих в Єдиному державному реєстрі судових рішень судових рішень вбачається, що ДП АМПУ до Скадовського районного суду Херсонської області 04 травня 2020 року, тобто в межах річного строку, який слід обраховувати з грудня 2019 року коли ОСОБА_2 було вплачено 61 533,27 грн, до якої увійшов середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21 215,04 грн, та з березня 2020 року коли ОСОБА_3 було виплачено 146 576,64 грн, що становило остаточний розрахунок за вимушений прогул.
Відповідно до частини третьої статті 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебували цивільні справи № 663/1219/20 та за № 663/1220/20 за позовами ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника.
Так відповідно до ухвали Скадовського районного суду Херсонської області від 03 червня 2020 року, відкрито провадження у справі № 663/1219/20 за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до   ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
Як вбачається з наданих представником позивача копії позовної заяви Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до   ОСОБА_1   про відшкодування матеріальної шкоди в порядку п.8 ст.134 КЗпП України №1305/18-01-02/Вих/18 від 23 квітня 20року, опису вкладення у лист експрес відправлення від 27 квітня 2020 року, відзиву на цивільний позов у справі № 663/1219/20, наданого представником ОСОБА_1 адвокатом Литвиненко Є.О., в провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебувала цивільна справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України та тимчасовою окупацією м. Скадовська судовий розгляду справі закінчений не був. 
Територіальна підсудність судових справ, у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя Скадовським районним судом Херсонської області під час воєнного стану була змінена: розпорядженням голови Верховного Суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22 на Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, розпорядженням голови Верховного Суду від 26.09.2022 № 52/0/9-22 на Суворовський районний суд м. Одеси , рішенням ВРП від 30.05.2023 № 566/0/15-23 на Великоолександрівський районний суд Херсонської області. 
Матеріали цієї цивільної справи паперовому або в електронному вигляді до судів яким була змінена територіальна підсудність судових справ в умовах воєнного стану не надходили, що дає ґрунтовні підстави вважати, що провадження у справі втрачено.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебували цивільні справи № 663/1219/20 та за № 663/1220/20 за позовами ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника.
Так відповідно до ухвали Скадовського районного суду Херсонської області від 03 червня 2020 року, відкрито провадження у справі № 663/1219/20 за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до   ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
Як вбачається з наданих представником позивача копії позовної заяви Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до   ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку п.8 ст.134 КЗпП України №1305/18-01-02/Вих/18 від 23 квітня 20року, опису вкладення у лист експрес відправлення Укрпошти від 27 квітня 2020 року, відзиву на цивільний позов у справі № 663/1219/20, наданого представником ОСОБА_1 адвокатом Литвиненко Є.О., в провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебувала цивільна справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 206534.40грн.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України та тимчасовою окупацією м. Скадовська судовий розгляду справі закінчений не був. 
Територіальна підсудність судових справ, у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя Скадовським районним судом Херсонської області під час воєнного стану була змінена: розпорядженням голови Верховного Суду від 06.03.2022 № 1/0/9-22 на Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, розпорядженням голови Верховного Суду від 26.09.2022 № 52/0/9-22 на Суворовський районний суд м. Одеси , рішенням ВРП від 30.05.2023 № 566/0/15-23 на Великоолександрівський районний суд Херсонської області. 
Матеріали цієї цивільної справи паперовому або в електронному вигляді до судів яким була змінена територіальна підсудність судових справ в умовах воєнного стану не надходили, що дає ґрунтовні підстави вважати, що провадження у справі втрачено.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебували цивільні справи № 663/1219/20 та за № 663/1220/20 за позовами ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника.
03 червня 2020 року ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області відкрито провадження у справі № 663/1220/20 за позовом     Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до   ОСОБА_1  про відшкодування матеріальної шкоди.
З наданих представником позивача копії позовної заяви Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до   ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку п.8 ст.134 КЗпП України №1303/18-01-02/Вих/18 від 23 квітня 20року, опису вкладення у лист експрес відправлення Укрпошти від 27 квітня 2020 року, відзиву на цивільний позов у справі № 663/1220/20, наданого представником ОСОБА_1 адвокатом Литвиненко Є.О., в провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебувала цивільна справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 182248,84грн.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України та тимчасовою окупацією м. Скадовська судовий розгляд у цій справі також закінчений не був. 
Матеріали цієї цивільної справи паперовому або в електронному вигляді до судів яким була змінена територіальна підсудність судових справ в умовах воєнного стану також не надходили, що дає ґрунтовні підстави вважати, що провадження у справі втрачено.
Зі змісту позовних заяв вбачається, що позивач звернувся у серпні 2023 року до Великоолександрівського районного суду з цими позовами в порядку частини 5 статті 492 ЦПК України у зв`язку із втратою судових проваджень у цивільних справах до закінчення судового розгляду. 
Не  зазначення в ухвалах суду про відкриття провадження в нових справах цю обставину не є підставою вважати, що позивач звернувся з пропуском строку звернення до суду, оскільки з сукупності відомостей, що містяться у матеріалах справи, у електронному суді, у ЄДРСР вбачається, що первісне звернення з вимогами про відшкодування ОСОБА_1 шкоди у порядку пункту 8 статті 134 КЗпП України здійснено позивачем 27 квітня 2020 року шляхом подання (відправлення поштою) позивачем позовних заяв, судові провадження за якими втрачені до закінчення розгляду справ. Тобто первісно позивач звернувся до суду з позовом в межа строку визначено законом. Повторне звернення до суду пов`язано з втратою проваджень у справах у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та тимчасовою окупацією м. Скадовська.
За таких обставин підстави для відмови у задоволенні позовних вимог лише з підстав пропуску строку звернення до суду відсутні.
Щодо зменшення розміру покриття шкоди, заподіяної працівником.
Частиною другою статті 137 КЗпП України  суду надано право зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зменшення розміру покриття шкоди, заподіяної відповідачем, якого суд дійшов дослідивши надані суду документи на підтвердження майнового стану ОСОБА_1 з огляду на стабільний дохід відповідача, відсутність обтяжливих обставин, які б об`єктивно перешкоджали виконанню зобов`язань, а також ступінь вини у заподіянні шкоди.
Так, з досліджених судом документів вбачається, що відповідач обіймає керівну посаду у державній установі «Держгідрографія» та виконує обов`язки начальника філії, що вказує на його професійну компетентність, наявність стабільної роботи та високий рівень довіри з боку роботодавця. Згідно з наданими довідками, середньомісячний дохід відповідача становить 32 600 грн, що значно перевищує середній рівень заробітної плати в Україні та свідчить про його фінансову спроможність виконувати свої зобов`язання. ОСОБА_1 має стабільне джерело доходу, з якого регулярно здійснюються утримання на виконання виконавчого листа. Загальна сума утримань за період з початку 2024 року склала понад 68 500 грн, що підтверджує відсутність перешкод для виконання ним фінансових зобов`язань.
Орендні платежі у розмірі 9000 грн на місяць та комунальні витрати близько 3140 грн на місяць є регулярними, але не критичними для його фінансового стану відповідача з огляду на його щомісячний дохід. Вказані обставини свідчать про те, що майновий стан відповідача є задовільним. Матеріали справи не містять жодних доказів наявності тяжких захворювань чи інших обставин, які б перешкоджали йому працювати або виконувати зобов`язання, а статус внутрішньо переміщеної особи не позбавив відповідача можливості займати високооплачувану посаду та отримувати стабільний дохід.
Також суд першої інстанції правильно врахував ступінь вини відповідача у заподіянні матеріальної шкоди підприємству, оскільки встановлені порушення мали систематичний характер, що вказує на недбале ставлення відповідача до своїх обов`язків. Обов`язок відшкодування шкоди в даному випадку є прямим наслідком його дій, які заподіяли збитки підприємству.
Наявність у відповідача обов`язків щодо виконання інших судових рішень або інших зобов`язань не є поважною причиною для зменшення розміру шкоди, заподіяної працівником за рішенням у цій справі.
Таким чином, враховуючи стабільний дохід відповідача, відсутність обтяжливих обставин, які б об`єктивно перешкоджали виконанню зобов`язань, а також ступінь вини у заподіянні шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру покриття шкоди, встановленого рішенням суду.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої, тринадцятої  статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги ДП «Адміністрація морських портів України», та збільшення розміру стягненої з відповідача матеріальної шкоди, розмір судових витрат, які складаються з судового збору сплаченого при подачі позову, понесені позивачем слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог та збільшити суму стягнення з 2 733,73грн. до 5613.05грн.
Судові витрати понесені ДП «Адміністрація морських портів України» , а саме витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги мають бути покладені на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 3717.61грн
Зважаючи на те що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Зотікова С.Є. задоволена лише в частині зміни мотивувальної частини рішення підстави для покладення на позивача судового збору за подання апеляційної скарги на позивача відсутні.
Керуючись статтями 367, 375, 376, 381,384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) Хоменка Олексія Володимировича задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зотікова Сергія Євгеновича задовольнити частково.
Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, та збільшивши розмір стягненої з ОСОБА_1 матеріальної шкоди на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) з 167 791 (сто шістдесят сім тисяч сімсот дев`яносто одна) гривня 68 копійок до 374 326 (триста сімдесят чотири тисячі триста двадцять шість) гривень 08 копійок та розмір судових витрат понесених позивачем з 2733 (дві тисячі сімсот тридцять три) гривні 73 копійки до 5613 (п`ять тисяч шістсот тринадцять) гривень 05 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) судові витрати у розмірі 3717 (три тисячі сімсот сімнадцять) гривень, 61 копійка.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 23 липня 2025 року.

Головуючий                                                                        Л.А. Приходько

Судді:                                                                                Л. В. Базіль

                                                                                                                      В. О. Бездрабко