П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/887/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук Максим Петрович   
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.  

21 липня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Кузьмишина В.М.  Залімського І. Г. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Галузевого державного архіву Міністерства внутрішніх справ України  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області, в якому просив:
визнати протиправним рішення-відмову Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 29 грудня 2023 року №К-145 щодо відмови в перерахунку заробітної плати та видачі оновленої довідки про заробітну плату з урахуванням виплаченої заробітної плати за травень 1986 року в розмірі 253 карбованці;
зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області провести розрахунок заробітної плати за травень 1986 року та внести цей розмір заробітної плати в оновлену довідку про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках з урахуванням її всіх складових / посадового окладу -110 крб., за спеціальне звання 120 крб., та за вислугу років -23 крб та з зазначеного розміру заробітної плати зобов`язати відповідача здійснити розрахунок денної тарифної ставки в зоні відчуження за період з 02.05.1986 року по 10.05.1986 року та надати оновлену довідку про перераховане грошове забезпечення для подальшого її надання до Головного УПФ України у Вінницькій області.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.
В березні 2025 року позивач подав до суду заяву про перегляд рішення суду від 24.05.2024 у справі № 120/887/24 за нововиявленими обставинами, в якій просив:
задовольнити його заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати рішення суду від 24.05.2024 у справі № 120/887/24 та ухвалити нове рішення, вийшовши за межі позовних вимог у відповідності до ч.2 ст. 9 КАС України та зобов`язати відповідача видати позивачу нову довідку про заробітну плату за роботу у 1986-1990 роках в зоні відчуження, в якій вказати усі складові його заробітної плати за травень 1986 року у розмірі 378,97 крб, яка складається із: посадового окладу – 110,00 крб, окладу за спеціальне звання – 120,00 крб., вислугу років – 23,00 крб та доплати за ЧАЕС в розмірі 125,97 крб, як додаткової заробітної плати за особливі умови праці, та з розміру 378,97 крб здійснити розрахунок денної тарифної ставки в зоні відчуження у розмірі 12,22 крб. (378,97 крб/31 = 12,22 крб.) та в новій довідці про заробітну плату вказати в примітці, що довідки про заробітну плату від 03.09.2014 №11/833 та від 14.02.2023 №47 вважати недійсними. 
В обґрунтування наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у цій справі позивач посилався на те, що після консультації у правника-адвоката йому стало відомо про наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом, а також про які не було відомо самому позивачу на час розгляду справи, але які, однак, впливають на вирішення спору по суті. Зокрема, позивач наголошує, що після консультації йому стало відомо, що наявні на час розгляду матеріали справи довідки видані без урахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 у справі № 358/1179/17. Зокрема, зауважує, що судом не було встановлено наявність виплаченої йому доплати ЧАЕС, як додаткової заробітної плати за особливі умови праці в зоні відчуження. Окрім того, позивач посилався на архівні довідки Галузевого Державного архіву МВС України від 29.11.2024 року № 406.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року в адміністративній справі № 120/887/24 та залишено відповідне судове рішення в силі.

IІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається заявник, не можна вважати нововиявленими у контексті статті 361 КАС України. 
Позивач фактично наводить нове обґрунтування позовних вимог та змінює їх, а також надає переоцінку тим доказам, які вже оцінювалися судом в процесі розгляду справи.

ІV. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою задовольнити його заяву про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року в адміністративній справі № 120/887/24 за нововиявленими обставинами та скасувати вказане судове рішення та ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11.04.2025 про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що після консультації у правника-адвоката йому стало відомо, що в довідках про грошове забезпечення одержане за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 28.02.2013 №11/197, від 03.09.2024 за №11/833, з урахуванням якої йому виплачується пенсія, та в якій відповідач умисно занизив розмір його заробітної плати за травень 1986 року, та замість фактично нарахованого її розміру та виплаченого її розміру в сумі 378,97 крб вказав лиш дві складові цієї заробітної плати - 230 крб та з суми 230 крб: 31 день травня 1986 року визначив розмір його "Годинної тарифної ставки" у розмірі 7,42 крб, а звідси невірно визначив розмір заробітної плати, за роботу в зоні відчуження у розмірі 206,50 крб, з розміру якої невірно було розраховано індивідуальний коефіцієнт заробітку - 5,11173 з урахуванням якого невірно було розраховано його пенсію. 
Зазначає, що за своєю правовою природою, зазначені вище нововиявлені обставини є фактичними даними, що спростовують факти, які покладено в основу судового рішення по справі №120/887/24. 
Галузевий державний архів Міністерства внутрішніх справ України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувана ухвала є законною, ухваленою з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а викладені в ній висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першої статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин та є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.
Стаття 361 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень.
Так, за приписами частини 2 статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Аналіз наведеної норми свідчить, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.
Тобто це обставини, які впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, обізнаність суду стосовно яких у розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення.
Разом з тим, нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), які об`єктивно існували на час розгляду та вирішення адміністративної справи, але не були відомі і не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення.
Відтак на стадії перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами беруться до уваги обставини, які раніше не були предметом розгляду з незалежних від суду та особи, яка звернулася із заявою причин, але вони є суттєвими для можливого їх впливу на результати справи, а також можливої часткової зміни судового рішення, прийнятого раніше, або його скасування взагалі.
Отже, необхідними умовами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотність нововиявлених обставин для вирішення спору, їх існування на момент вирішення адміністративної справи та виявлення таких обставин вже після прийняття рішення зі спору.
При цьому не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; також не може вважатися ново виявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами в процесі розгляду справи.
В обґрунтування наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у цій справі позивач посилається на те, що після консультації у правника-адвоката йому стало відомо про наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом, а також про які не було відомо самому позивачу на час розгляду справи, але які, однак, впливають на вирішення спору по суті, а саме, що наявні на час розгляду в матеріалах справи довідки видані без урахування правової позицію Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 у справі № 358/1179/17, а судом не було встановлено наявність виплаченої йому доплати ЧАЕС, як додаткової заробітної плати за особливі умови праці в зоні відчуження.
Однак, закон установлює вичерпні підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами і твердження позивача не підпадають під жодну із таких підстав.
За змістом ч. 4 ст. 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Таким чином, не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.
Водночас усі доводи позивача щодо необхідності перегляду судового рішення у цій справі за нововиявленими обставинами зводяться, по суті, лише до незгоди з правовою оцінкою судом першої інстанції обставин справи, зокрема щодо відмови у задоволенні позову, а також з оцінкою доказів, які були досліджені під час розгляду справи. Однак подібна незгода з висновками суду не є підставою для перегляду судового рішення, що набрало законної сили, оскільки не свідчить про наявність нововиявлених обставин у розумінні процесуального законодавства.
При цьому, звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, позивач фактично намагається під виглядом таких обставин послатися на ті, що вже були предметом судового розгляду та правової оцінки. Крім того, у заяві викладено нове обґрунтування позовних вимог, здійснено їх зміну, а також надано іншу оцінку доказам, які вже були оцінені судом. Зазначене суперечить правовій природі процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами та не допускається згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду (зокрема, постанови від 05.02.2020 у справі № 607/12044/16-а, від 05.08.2020 у справі № 820/6625/16, від 10.09.2020 у справі № 802/2344/17-а).
Сама по собі незгода позивача із рішенням суду від 19.06.2024 не може бути підставою для його скасування та ухвалення іншого рішення в порядку використання процедури перегляду за нововиявленими обставинами. Закон допускає таку можливість лише у разі наявності нововиявлених обставин, тобто юридичних фактів (фактичних обставин) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були та не могли бути відомі ні сторонам та їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення. 
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 826/19414/14.
У постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.
Вказаний висновок застосовано КАС ВС у постанові від 21.03.2023 у справі № 640/19240/21, в якій додатково звернуто увагу на те, що перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 826/20239/16, перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є додатковим засобом забезпечення законності судового рішення і є резервним механізмом захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і забезпечення справедливого та ефективного здійснення правосуддя. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року (заява № 3236/03) одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу "resjudicata" – принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі "Правєдная проти Росії" (заява № 69529/01), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає наявність доказу, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою – домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, тому сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі "Ryabykh v. Russia" (Рябих проти Росії) та від 9 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України").
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (частина перша статті 369 КАС України).
З огляду на те, що позивачем не наведено обставин, які б могли бути кваліфіковані як нововиявлені відповідно до статті 361 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Кузьмишин В.М.    Залімський І. Г.