ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/12893/22  Номер провадження 22-ц/814/644/25	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В.,
Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Ракович Д.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2023 року
у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду 
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2022 року представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі по тексту – КП «Харківські теплові мережі») звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.06.2011 до 31.12.2021 у сумі 111 379,35 грн, що надавались за адресою: АДРЕСА_1 , а також 1 901,09 грн 3 % річних та 4 551,11 грн індекс інфляції за період з 01.02.2019 до 31.12.2021, нарахованих порядку ст. 625 ЦК України на прострочену заборгованість за період з 01.02.2019 до 31.12.2021, та судовий збір у сумі 2 481 грн за подачу позову до суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються позивачем. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань щодо оплати послуг з теплопостачання утворилась заборгованість, які відповідачі самостійно не сплачують, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості, а також компенсації за порушення виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальної послуги. 

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2023 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду – задоволено у повному обсязі.
Стягнуто солідарно з   ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду з період 01.06.2011 до 31.12.2021 у розмірі 111 379,35 грн, 3 % річних у розмірі 1 901,09 грн, та інфляційні витрати в сумі 4 551,11 грн, а всього: 117 831,55 грн.
Стягнуто з   ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судові витрати по справі у вигляді судового збору  по 1 240,50 грн з кожного.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2023 року – залишено без задоволення.

У зв`язку із цим відповідачами оскаржено заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі спільної апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі відповідачі просили заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2024 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким за період з 01.06.2011 до 04.11.2019 застосувати строк позовної давності, а за період з 05.11.2019 до 04.11.2022 відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю; стягнути з КП «Харківські теплові мережі» витрати зі сплати судового збору.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що вони не були належним чином повідомлені про розгляд справи місцевим судом. Суд першої інстанції повинен був на виконання вимог п. 1-2 ст. 223 ЦПК України відкласти розгляд справи та повідомити відповідачів належним чином. Позивачем у справі не було доведено належними і достатніми доказами, що вони є споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 , а також не надано доказів централізованої системи теплопостачання будинку в цілому. Крім того, не надано розрахунок заборгованості, тарифи за послуги, а долучена до позову відомість про нарахування і сплату за теплову енергію не є таким розрахунком та, відповідно, доказом заборгованості. Жодних доказів споживання суду не надано. У зв`язку із тим, що вони не приймали участі у суді першої інстанції ними не було заявлено про застосування строку позовної давності. Так, враховуючи дату звернення позивача до суду із вказаним позовом, до позовних вимог за період з 01.06.2011 до 04.11.2019 підлягає застосуванню строк позовної давності, а в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 05.11.2019 до 04.11.2022 слід відмовити за недоведеністю.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом процесуальний строк не надходив відсутність якого, відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідачі зареєстровані за адресою:  АДРЕСА_1 , є споживачами послуг за вказаною адресою та належним чином свої зобов`язання з плати за надані послуги з опалення та постачання гарячої води не виконали, внаслідок чого з 01.06.2011 до 31.12.2021 утворилась заборгованість у загальному розмірі 111 379,35 грн. При цьому, відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами ненадання позивачем послуг з теплопостачання. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати послуг з опалення та постачання гарячої води не виконали, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованості у розмірі 111 379,35 грн, а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних у сумі 1 901,09 грн, та інфляційні витрати в сумі 4 551,11 грн від простроченої суми.

Дослідивши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення про розгляд справи.
       Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 04.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 19.12.2022 на 09 год 20 хв.
       Копію позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справ та судову повістку у судове засідання 19.12.2022 було надіслано судом першої інстанції рекомендованим листом з повідомленням на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів:  АДРЕСА_1 , тобто з дотриманням вимог ст. 190 ЦПК України (в редакції, що діяла станом на час вчинення процесуальної дії). Поштове відправлення повернулось до суду без вручення адресату з причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 18-19)
Представник позивача 27.02.2023 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. (а.с. 20)
Судове засідання 19.12.2022 було відкладено на 18.05.2023 на 09 год 30 хв у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. (а.с.  24)
Відповідачі повідомлялись судом першої інстанції про судове засідання 18.05.2023 шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів:  АДРЕСА_1 , однак поштове відправлення повернулось до суду без вручення адресату з причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 28-29)
Судове засідання 18.05.2023 було відкладено на 21.08.2023 на 09 год 30 хв у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. (а.с.  30)
Судове засідання 21.08.2023 було відкладено на 14.11.2023 на 15 год 00 хв у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. (а.с.  34)
Судове засідання 14.11.2023 було відкладено на 13.12.2023 на 09 год 20 хв у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. (а.с.  38)
13.12.2023 місцевим судом ухвалене заочне рішення у справі.
Апеляційним судом установлено, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачів про судові засідання 21.08.2023, 14.11.2023, 13.12.2023.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи те, що при розгляді справи судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме ст. 128 ЦПК України, щодо належного повідомлення відповідачів про розгляд справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
У такому разі, суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву відповідачів про застосування позовної давності, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №756/8056/19.

Щодо перегляду справи по суті спору та застосування строку позовної давності до позовних вимог.
Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (у чинній редакції) плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання»  споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Пунктом 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої  статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Подібні за змістом норми закріплено у пункті 1 частини першої, пункті 5 частини другої статті 7 чинної редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України  від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України) 

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем на підтвердження своїм вимог до позову долучено: відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, споживач ОСОБА_1 , номер о/р: НОМЕР_1 ; відомість про нарахування інфляційних витрат та 3% річних; довідку про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 .
Матеріали справи не містять договору про надання послуг з теплопостачання, укладеного КП «Харківські теплові мережі» із споживачем послуг за адресою:  АДРЕСА_1 .
Разом із тим, відсутність такого договору не звільняє від обов`язку оплати таких послуг у зв`язку із фактичним отриманням таких послуг. Обов`язком здійснювати оплату за фактично 
спожиті послуги виникає із закону.
Позивачем доведено, що вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, що за вказаною адресою на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 07.02.2022 за адресою АДРЕСА_1 , значаться зареєстрованими відповідачі у справі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата реєстрації: 29.11.2017); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата реєстрації: 29.11.2017), а також: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дата реєстрації: 05.01.2018); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований з 13.04.2005 та знятий з реєстрації 21.05.2014.
Місцевий суд дійшов вірного висновку, що відповідачі, будучи зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з централізованого теплопостачання за вказаною адресою, натомість останні не спростували, що фактично такі послуги за вказаною адресою ними не споживались у спірний період, у тому числі шляхом відключення від загальнобудинкової системи теплопостачання.
Разом із цим, місцевий суд не звернув уваги, що спірний період, за який позивач просив стягнути заборгованість, становить з 01.06.2011 до 31.12.2021, тоді як відповідачі у справі зареєстровані за вказаною адресою тільки з 29.11.2017, також матеріли справи не містять доказів, що відповідачі є власниками квартири за зазначеною адресою у спірний період, тому позивачем у справі не доведено наявність правових підстав для стягнення заборгованості за період з 01.06.2011 до 28.11.2017. 
Тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено саме на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Щодо стягнення заборгованості, що утворилась з грудня 2017 по грудень 2021, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
На підтвердження суми заборгованості позивачем надано відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання. (а.с. 2-3)
Доводи апеляційної скарги відповідачів, що вказаний документ не є розрахунком заборгованості і не є належним доказом на підтвердження заборгованості, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, з огляду на наступне.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. (ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України)
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ст. 77 ЦПК України)
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст. 78 ЦПК України «Допустимість доказів»)
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст. 79 ЦПК України)
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 80 ЦПК України)
Надана позивачем відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання містить всі необхідні дані для перевірки суми спірної заборгованості по кожному місяцю, зокрема, містить інформацію про: місячний тариф; опалювальну площу (для послуг з опалення); кількість осіб (для послуг з підігріву води); суму нарахувань, перерахунку, пільг/субсидії, а також інформацію щодо надходження платежів, суму оплати за місяць, суму оплати за місяць з урахуванням періоду та суму боргу за місяць. 
Перевіривши відомості, вказані й у даній відомості, апеляційним судом установлено, що з грудня 2017 по грудень 2021 заборгованість становить 71 202,56 грн.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. (ч. 3 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги»)
Будь-яких власних контррозрахунків відповідачами на спростування наявності та розміру заборгованості не надано.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Позивачем здійснено нарахування 3% річних та індексу інфляції на суму нарахувань за кожен місяць за період з 01.02.2019 до 31.12.2021, відповідно до якого: 3% річних становить 1 901,09 грн, індекс інфляції – 4 551,11 грн. (а.с. 4)
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 256 ЦК України). 
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). 
З урахуванням правового висновку, викладеного у пункті 139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18), при солідарному обов`язку будь-який з відповідачів може заявити про застосування позовної давності.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
З  12 березня 2020 року до 01.07.2023 року на усій території України був встановлений карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами). 
Як встановлено вище, з відповідачів у солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за період з грудня 2017 року по грудень 2021 року. 
До суду позивач звернувся із вказаним позовом 03.11.2022, сплив строку позовної давності за кожним із щомісячних платежів з грудня 2017 року по грудень 2021 року припадав на дію карантину в України, що свідчить про те, що строк позовної давності до заборгованості, що утворилась за вказаний період, не є пропущеним, так само і до стягнення нарахувань за статтею 625 ЦК України за період з 01.02.2019 до 31.12.2021.
Доводи апеляційної скарги в частині застосування строку позовної давності є безпідставними.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Підсумовуючи вищевикладене, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню за наявності опокових підстав для його скасування у зв`язку із порушенням норм процесуального права, з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведених вище обґрунтувань, з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за період з грудня 2017 року по грудень 2021 року у загальній сумі 71 202,56 грн, а також 1 901,09 грн – 3% річних та 4 551,11 грн – індекс інфляції, нараховані за період з 01.02.2019 до 31.12.2021, в сього: 77 654,76 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.
Щодо розподілу судового збору.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За подачу позову до суду КП «Харківські теплові мережі» було сплачено судовий збір у сумі 2 481 грн. (а.с. 8)
За подачу апеляційної скарги відповідачами сплачено судовий збір у загальній сумі 3 722 грн. (а.с. 117-137)
Враховуючи часткове задоволення позову (на 65%) та, відповідно, задоволення апеляційної скарги відповідачів на 35%, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 612,65 грн (із розрахунку: 2 481 х 65%), а з позивача на користь відповідачів – 1 302,70 грн (із розрахунку: 3 722 х 35%).
Згідно з положеннями ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Керуючись ч. 10 ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, апеляційний суд вважає за можливе здійснити між сторонами взаємозалік стягнення витрат зі сплати судового збору, а саме: зменшити суму судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача (1 612,65 - 1 302,70 = 309,95), звільнивши позивача від сплати судового збору на користь відповідачів у сумі 1 302,70 грн.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 2, 4, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 –задовольнити частково.
Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2023 року – скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення.
Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду –задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» в солідарному порядку заборгованість за період з грудня 2017 року по грудень 2021 року у загальній сумі 71 202,56 грн, а також 1 901,09 грн – 3% річних та 4 551,11 грн – індекс інфляції, нараховані за період з 01.02.2019 до 31.12.2021, в сього: 77 654,76 грн. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»309,95 грн судового збору за подачу позову до суду, а саме по 154,98 грн з кожного відповідача.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 липня 2025 року.

Головуючий суддя                                                  Т.В. Одринська

Судді                                  В.П. Пікуль

        О.О. Панченко