КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/4404/2025
справа №357/12031/23

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року                                                                                    м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Верланова С.М., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання   Крисіної В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Неженець-Чекановою Нателою Євгенівною, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Орєхова О.І.,
 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, -
 
встановив:
В жовтні 2023 року до суду звернулась ОСОБА_2 із позовом про визначення місця проживання дитини. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 червня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із початком ведення воєнних дій на території України в лютому 2022 році ОСОБА_4 із сином ОСОБА_5 та донькою від попереднього шлюбу  ОСОБА_6 , 2009 року народження, виїхала за кордон для убезпечення дітей. Невдовзі повернулась до України.
Вказує, що шлюбне життя погіршилось, сторони припинили спільне проживання. Станом на дату звернення до суду із позовом позивачка проживає разом із сином ОСОБА_5 , донькою ОСОБА_7 та матір`ю позивачки ОСОБА_7 в будинку, який належить на праві власності матері позивачки. 
Зазначає, що займається доглядом за дітьми та їх вихованням, піклується про фізичний, психічний та емоційний стан дітей, створює належні соціально-побутові умови проживання. 
Вказує, що має можливість приділяти увесь вільний час вихованню та розвитку малолітньої дитини, не має шкідливих звичок чи аморальної поведінки, не страждає психічними розладами. Має офіційну роботу, стабільний заробіток на достатньому рівні та нормований робочий день. 
Син ОСОБА_5 відвідує Білоцерківський дошкільний заклад освіти №16, облікований в медичній установі.
Вказує, що не чинить перешкод у спілкуванні сина ОСОБА_5 із батьком ОСОБА_1 та їх зустрічам. Готова сприяти тому, щоб син у зв`язку із розлученням батьків не був позбавлений піклування батька.
Зазначає, що син сильно прив`язаний до позивачки, проживає із позивачкою від народження, отже, проживання із матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Мотивуючи наведеним, просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 .
В грудні 2023 року до суду звернувся ОСОБА_1 із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини.
Вказує, що спільно із позивачкою виховує сина ОСОБА_5 та доньку позивачки від іншого шлюбу ОСОБА_7 . 
В травні 2023 року ОСОБА_2 з дітьми переїхала до своєї мами, де і проживає на даний час. Відповідач продовжує фінансово забезпечувати дружину, сина ОСОБА_5 та доньку позивачки ОСОБА_7 , купує продукти, одяг, надавав можливість позивачці 2-3 рази на тиждень користуватися його автомобілем.
Уважає, що позивачка має фінансові проблеми, оскільки, як стало відомо відповідачу, ОСОБА_4 зверталась до ломбарду. На переконання ОСОБА_1 , позивачка не здатна забезпечити потреби дітей, а також той рівень життя, що був при спільному проживанні сторін. Уважає, що метою звернення до суду із позовом є подальше звернення ОСОБА_2 із позовом про стягнення аліментів.
Зазначає, що малолітній син ОСОБА_5 частину часу проживає із матір`ю, частину часу проживає із батьком: 3-4 дні та ночі на тиждень ОСОБА_5 проживає разом із батьком. При цьому, незалежно від того, з ким проживає син, відповідач займається лікуванням хронічної хвороби дитини, відвозить до лікарів на обстеження та лікування. 
Вказує, що у дні, коли син проживає із матір`ю, відповідач забезпечує дитину продуктами харчування, побутовими речами, організовує та оплачує відпочинок дитини.
Додатково вказує, що після початку окремого проживання відносини ОСОБА_1 та доньки позивачки від іншого шлюбу ОСОБА_7 погіршились від впливом позивачки. Зі слів дитини дізнався, що ОСОБА_4 забороняє відповідати на дзвінки ОСОБА_1 . 
Зазначає, що має постійний офіційний дохід, власну квартиру, яка повністю обладнана для проживання в ній малолітньої дитини. 
Натомість, позивачка не має власного житла, орендованого чи особистого. Квартира, що належить матері позивачки, є двокімнатною, де окрім ОСОБА_2 , двох дітей, на постійній основі проживає сестра позивачки з чоловіком та двома дітьми. Таким чином, в двокімнатній квартирі проживає 4 дорослих та 4 неповнолітніх осіб. Уважає, що за таких умов у ОСОБА_5 не має власного ліжка, дитина спить разом із сестрою ОСОБА_7 на дивані, або на дивані сплять мати та двоє дітей, отже, ОСОБА_5 не має власного простору. 
Окремо зазначає, що в лютому 2022 року докладав усіх зусиль для забезпечення комфортного виїзду позивачки та дітей до Італії. До України позивачка з дітьми повернулась в липні 2022 року. За час перебування в Італії позивачка налагодила відносини з місцевими, які запевняли, що в разі потреби вона з дітьми зможе до них повернутись. 
На початку листопада 2022 року позивачка з сином та донькою вдруге виїхали до Італії, де перебували до березня 2023 року. 
Вказує, що пізніше відповідачу стало відомо, що в Італії позивачка за ініціативи її подруг знайомилась із місцевими чоловіками, з якими проводила свій вільний час та без дітей. 
Вказує, що ОСОБА_4 познайомилась із чоловіком, який допомагав їй із оформленням документів для проживання іноземців на території Італії довше, ніж 3 місяці, оскільки дія чинних на той момент документів скоро закінчувалась. Стверджує, що позивачка не мала наміру повертатись до України, а плани позивачки залишитись в Італії з дітьми та знайти там роботу сильно бентежили та хвилювали відповідача. 
Зазначає, що весь час перебування позивачки в Італії відповідач забезпечував матеріально.
Вказує, що фактичною причиною повернення позивачки до України стало закінчення дії дозвільних документів у неповнолітньої племінниці ОСОБА_1 , тому позивачка була вимушена повернутися із-за кордону в березні 2023 року. Після приїзду позивачки ОСОБА_1 стало відомо про вказані обставини перебування позивачки в Італії.
Вказує, що по теперішній час позивачка вчиняє дії для оформлення документів для виїзду за кордон з дітьми. 
Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 06.06.2019 у справі №495/2106/17, від 30.10.2019 у справі №352/2324/17, від 01.09.2021 у справі №537/1107/20, від 12.01.2022 у справі №663/724/19, від 13.02.2019 у справі №154/1554/17, від 26.02.2020 у справі №206/532/18, від 13.04.2020 у справі №347/2425/16, від 18.03.2020 у справі №208/2481/16-ц, від 17.04.2019 у справі №608/190/18, від 23.12.2019 у справі №552/4608/18, від 07.08.2019 у справі №635/382/17-ц, від 13.04.2020 у справі №531/300/18-ц, від 19.06.2019 у справі №396/1020/16-ц, від 21.05.2020 у справі №587/2134/17, від 16.11.2020 у справі №313/310/18, від 06.02.2019 у справі №127/15879/17-ц, від 14.07.2020 у справі №127/28537/18, від 06.06.2019 у справі №495/2106/17, від 30.10.2019 у справі №352/2324/17, від 01.09.2021 у справі №527/1107/20.
Мотивуючи наведеним, просить суд визначити місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. 
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.
В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Неженець-Чекановою Н.Є., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, ухвалення судового рішення без врахування фактичних обставин справи, без належної оцінки усім доводам та доказам ОСОБА_1 .
Зазначає, що, маючи бажання зберегти сім`ю, ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції не подавались документи на підтвердження, на думку відповідача, подружньої зради дружини, проте така інформація наведена в зустрічному позові для повного розуміння судом обставин, що склались в сім`ї сторін.
Стверджує, що спір про визначення місця проживання дитини створений позивачкою у штучний спосіб з метою отримання документів для виїзду із сином за кордон. Позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження самого факту існування спірних правовідносин між сторонами, адже з доводів первісного позову убачається, що мати  проживає разом із сином. Натомість відповідач неодноразово наголошував на відсутності спору щодо місця проживання дитини, уважає такий спір зі сторони позивачки передчасним.
Таким чином, суд першої інстанції помилково зробив висновок про сам факт існування між сторонами спірних правовідносин та розглянув справу по суті.
Вказує, що судом невірно установлено фактичні обставини справи щодо нібито перебування сторін у зареєстрованому шлюбу, оскільки рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2024 року у справі №357/12093/23 шлюб між сторонами розірвано.
Зазначає, що в матеріалах справи наявні інформаційна довідка закладу дошкільної освіти №26 від 22 листопада 2023 року, подана позивачкою, та консультативний висновок ТОВ «Клініка ЦСМ» від 19 січня 2024 року, поданий відповідачем, які за своїм змістом щодо сприйняття ОСОБА_5 родинних відносин та ставлення до батьків є взаємо суперечливими. При цьому, судом повністю проігноровано доказ, поданий відповідачем.
Вказує, що з метою встановлення реальної думки дитини про визначення його проживання з одним із батьків відповідачем подано клопотання про проведення психологом бесіди з малолітньою дитиною задля інформування дитини про існування такого спору між батьками. Проте судом заявлене клопотання проігноровано.
Вказує, що судом неповно установлено обставини щодо термінового заборонного припису стосовно кривдника, оскільки постановою суду від 28 лютого 2024 року у справі №357/16356/23 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що висновок суду про стійкі соціальні зв`язки між ОСОБА_5 та старшою сестрою ОСОБА_7 (донька позивачки від іншого шлюбу) не підтверджені матеріалами справи. При цьому, як вказано в рішення суду, що така обставина установлена в судовому засіданні, не відповідає дійсності та не підтверджена матеріалами справи.
Вказує, що доводи відповідача щодо неповноти, необґрунтованості та поверхневості висновку органу опіки та піклування щодо доцільності проживання сина з матір`ю не досліджені судом взагалі. Заперечуючи проти висновку органу опіки та піклування вказує, що при складенні висновку не заслухано думку дитини, не проведено бесіди із дитиною, не залучено ні психолога, ні працівника органу опіки та піклування, тобто думка безпосередньо дитини не була з`ясована жодним чином.
Зазначає, що із висновку не убачається причин, з яких орган опіки та піклування не рекомендував встановити спільну опіку з почерговим проживанням дітей з кожним із батьків.
На переконання відповідача, суд надав невірну оцінку щодо наявності у позивачки більшої кількості часу для догляду та виховання сина. З матеріалів справи убачається, що позивачка має повний робочий день та працює повний робочий тиждень. Тижневе навантаження становить 32 години на основному місці роботи. Також позивачка працює за сумісництвом. Натомість відповідач має одне місце роботи із повною зайнятістю, іншої роботи не має. За таких обставин уважає, що на роботу більше часу витрачає позивачка, відповідно має менше часу для дитини.
Додатково вказує, що зайнятість батьків у зв`язку із роботою не має суттєвого значення для вирішення справи, оскільки син відвідує дошкільний заклад освіти (садочок) на постійній основі.
Вказує, що судом невірно установлено стан здоров`я відповідача, зокрема, щодо наявності у останнього проблем із серцем. Така обставина матеріалами справи не підтверджується. Виписка від липня 2023 року щодо стану здоров`я ОСОБА_1 складена за рік до ухвалення судом рішення по справі та посилань на проблеми із серцем у відповідача не містить. Вказує, що скарги на біль в грудній частині тулуба не є тотожними проблемам із серцем, як про це наголошував представник позивачки.
Зазначає, що відсутність в матеріалах справи документів щодо стану здоров`я позивачки не є беззаперечним підтвердженням задовільного стану здоров`я останньої.
Уважає припущеннями позивачки думку про те, що хвороба відповідача може спричинити проблеми для спільного проживання батька та сина. При цьому, доказів на підтвердження такого твердження позивачкою не надано, клопотання про призначення експертизи з метою визначення впливу хвороби батька на дитину не заявлялось.
Вказує, що клопотання про долучення до матеріалів справи виписки від липня 2023 року подано стороною позивачки із порушенням процесуальних строків, а саме 17 жовтня 2024 року, тобто в день ухвалення рішення суду. При цьому, клопотання це містить обґрунтування щодо неможливості подати такий доказ раніше.
Щодо можливості забезпечувати сина у фінансовому плані вказує, що дохід позивачки не є великим, об`єктивно не вистачає на забезпечення мінімальні потреби самої позивачки, та не може покрити усіх потреб дитини. Також позивачка не має власного житла, винаймає житло з урахуванням того, що витрати на оренду житла є суттєвими. Вказує, що строк дії договору оренди закінчився в червні 2024 року та документів на підтвердження продовження оренди позивачка не надала.
Станом на зараз фінансові потреби позивачки, сина, доньки від іншого шлюбу покриваються аліментами за судовим наказом, розмір яких є суттєвим та завеликим для забезпечення потреб виключно спільної дитини. 
На переконання відповідача доцільним та таким, що відповідатиме найкращим інтересам дитини, буде застосування спільної фізичної опіки обома батьками з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком тиждень через тиждень.
Вказує, що суд не позбавлений можливості вирішити справу саме у такий спосіб, зважаючи на те, що сторони у справі працюють в одному місті, проживають в будинках, що розташовані неподалік, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про сина ОСОБА_5 , а також, приймаючи до уваги, що органами опіки не встановлена прихильність дитини до одного із батьків з метою забезпечення дитині материнського та батьківського виховання.
Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 10.07.2024 у справі №127/16211/23. від 17.07.2019 у справі №185/6994/15-ц, від 14.09.2022 у справі №466/1017/20, від 6.10.2022 у справі №750/9620/20, від 04.10.2023 в справі №208/4667/20, від 14.12.2022 у справі №742/2571/21, від 10.01.2024 у справі №183/3958/20, від 16.02.2024 у справі №465/6496/19.
Зазначає, що попередній розмір судових витрат складається 39 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог первісного позову відмовити та задовольнити позовні вимоги зустрічного позову. Витрати на правову допомогу покласти на ОСОБА_2 
02 січня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов від адвоката Коломієць Т.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , відзив на апеляційну скаргу.
Вказує, що твердження скаржника щодо передчасності позову та штучного характеру первісного позову спростовуються зверненням відповідача до суду із зустрічною позовною заявою. Звернення ОСОБА_2 із позовом до суду виникло у зв`язку із невизнаним правом позивачки на визначення місця проживання дитини, а не у зв`язку із порушенням такого права, тому відсутні підстави уважати первісний позов безпідставним.
Зазначає, що сторонами до суду подавались проекти мирових угод, проте проекти мирової угоди в редакції відповідача враховують лише інтереси батька, натомість мирова угода в редакції позивачки зосереджена виключно на інтересах дитини.
Також відповідачем не ставилось питання про спільну фізичну опіку над дитиною під час розгляду справи в суді першої інстанції та заявлено вперше в апеляційній скарзі.
Уважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо залишення поза увагою судом консультативного висновку від 19 січня 2024 року, оскільки представник відповідача в судовому засіданні 14 лютого 2024 року не підтримав клопотання про долучення цього документа. Судове рішення містить оцінку судом доцільності заслуховування думки малолітньої дитини, враховуючи її вік та запроваджений на території України воєнний стан. Уважає обґрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні клопотання про заслуховування думки дитини.
Щодо посилання апеляційної скарги на постанову суду у справі про адміністративне правопорушення №357/16356/23 вказує, що саме по собі закриття провадження у справі не спростовує факту видачі термінового заборонного припису та не скасовує його автоматично, а також не підтверджує безпідставності видачі такого припису чи те, що його оскаржено або скасовано.
Вказує, що матеріали справи містять докази на підтвердження фактів агресивної поведінки відповідача по відношенню до позивачки та її дітей.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині висновку органу опіки та піклування вказує, що такий висновок не оскаржено, не скасовано, висновок є обґрунтованим, чинним. Зауважує, що такий висновок є обов`язковим для врахування судом.
Вказує, що твердження відповідача про можливість роз`єднання старшої сестри ОСОБА_7 та малолітнього ОСОБА_5 , оскільки діти не є усиновленими, є таким, що суперечить закону та найкращим інтересах малолітньої дитини, адже між дітьми існують стійкі родинні зв`язки, ОСОБА_7 опікується молодшим братом, доглядає за ним, діти відчувають себе однією сім`єю, роз`єднання дітей може нанести шкоду найкращим інтересам сина.
Стверджує, що відповідач не підтвердив жодним доказом наявність у нього переваги у часі для догляду та вихованню сина. Твердження про наявність у відповідача одного місця роботи на противагу двох місць роботи у позивачки не вказує на більшу кількість часу, який батько може приділяти дитині. Погоджується із висновком суду про недоведеність відповідачем робочої діяльності у дистанційному режимі.
Заперечує проти нібито порушення позивачкою норм процесуального права при заявленні клопотання про долучення виписки від липня 2023 року щодо стану здоров`я відповідача. У розумінні приписів статті 161 Сімейного кодексу України суд має приймати до уваги стан здоров`я кожного з батьків при вирішення спору про визначення місця проживання дитини, отже, суд правомірно звернув увагу на наявність у відповідача інвалідності та можливі ризики погіршення здоров`я серцево-судинної системи.
Вказує, що позивачка має належні матеріально-побутові умови для утримання та забезпечення сина ОСОБА_5 . Уважає помилковими доводи апеляційної скарги щодо неналежного фінансового рівня доходу позивачки, що спростовується матеріалами справи.
Зазначає, що, аналізуючи доводи апеляційної скарги, неможливо конкретизувати, які саме норми матеріального та процесуального права судом порушено або застосовано помилково під час ухвалення судового рішення.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги в частині виїзду позивачки за кордон та нібито наміру позивачки переїхати з дітьми до Італії, вказує, що такі є особистими міркуваннями та припущеннями відповідача, не підтвердженими жодними доказами. Посилається на постанову Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року (із змінами, внесеними постановою КМУ №383 від 29 березня 2022 року) та неможливість виїзду дітей віком до 16 років у супроводі одного з батьків (або уповноваженого дорослого) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків. Тобто, позивачка виїжджала за кордон законно з метою убезпечення дітей від негативних наслідків воєнних дій на території України.
Уважає, що твердження відповідача про можливий виїзд позивачки з сином ОСОБА_5 за кордон не можуть впливати на результати розгляду справи. У разі виїзду позивачки з сином ОСОБА_5 за кордон без згоди батька під час триваючого наразі режиму воєнного стану слід розцінювати дії матері як такі, що покликані на збереження життя та здоров`я дитини, та які не є порушенням батьківських прав.
Зазначає про понесені ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, детальний розрахунок яких буде надано суду пізніше.
Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 14.11.2018 у справі №463/3301/16-ц, від 06.03.2019 у справі № 571/1306/16-ц, від 29.05.2019 у справі №2-3632/11, від 15.07.2019 у справі №235/499/17, від 17.07.2019 у справі №523/3612/16-ц, від 24.07.2019 у справі №760/23795/14-ц, від 25.09.2019 у справі №642/6518/16- ц, від 30.10.2019 у справі №390/131/18, від 06.11.2019 у справах №464/4574/15-ц, №756/17180/147-ц, від 13.11.2019 у справі №697/2368/15-ц, від 04.12.2019 у справі №635/8395/15-ц, від 01.04.2020 у справі №686/24003/18, від 01.07.2020 у справі №287/575/16- ц, від 19.08.2020 у справі № 287/587/16-ц, від 27.01.2021 у справі №355/1857/18, від 10.09.2021 у справі №761/3316/19, від 25.04.2018 у справі №347/286/17, від 14.11.2018 у справі №463/3301/16-ц, від 12.06.2023 у справі №748/1575/22.
Мотивуючи наведеним, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін. Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку із розглядом апеляційної скарги, покласти на ОСОБА_1 .
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кизенко Д.О. доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.
Представниця позивачки ОСОБА_2 - адвокат Коломієць Т.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржуване рішення залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін - адвокатів Кизенка Д.О., Коломієць Т.О., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольнивши первісний позов, суд першої інстанції вказав, що позивачка - матір дитини - опікується дитиною, не забороняє відповідачу приймати участь у вихованні сина, що не було спростовано в судовому засіданні.
Суд також врахував, що малолітній ОСОБА_5 проживає в сім`ї, має сестру. Між ОСОБА_7 (старша сестра) та ОСОБА_5 утворилися стійкі соціальні зв`язки, враховуючи, що ОСОБА_7 опікується молодшим братом та доглядає його, діти відчувають себе однією сім`єю,  що установлено в судовому засіданні та не спростовано з боку відповідача.
Встановивши наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітнього сина, суд зробив висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, саме проживання з матір`ю буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, оскільки зібрані у справі докази з урахуванням висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання дитини з матір`ю найкраще забезпечить інтереси цієї дитини.
У зв`язку із задоволенням первісного позову, суд відмовив у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 6 червня 2020 року, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 від 24 травня 2023 року (том 1 а.с. 7).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (том 1 а.с. 8).
З даних акту про фактичне проживання від 27 вересня 2023 року убачається, що ОСОБА_2 зареєстрована разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 9).
З даних довідки Білоцерківського закладу дошкільної освіти №16 "Пролісок" від 29 вересня 2023 року, убачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відвідує Білоцерківський заклад дошкільної освіти № 16 "Пролісок" Білоцерківської міської ради Київської області з 06 вересня 2022 року по даний час (том 1 а.с. 10).
З даних довідки, виданої 22 вересня 2023 року Комунальним закладом Білоцерківської міської ради "Дитячо-юнацька спортивна школа №2" убачається, що ОСОБА_2   працює на посаді тренера-викладача в Комунальному закладі Білоцерківської міської ради "Дитячо-юнацька спортивна школа №2" з 01 вересня 2009 року, наказ №57-к від 31 вересня 2009 року і по теперішній час, повний робочий день та повний робочий тиждень (том 1 а.с. 11).
З даних довідки про доходи № 500 від 05 січня 2024 року убачається, що позивачка ОСОБА_2 , працюючи на посаді ст. тренер Управління освіти і науки, за період з липня 2023 по грудень 2023 отримала загальний дохід в розмірі 96 812,66 грн (том 1 а.с. 153).
З даних довідки від 08 січня 2024 року за №1, виданої Комунальним закладом Київської обласної ради «Київський обласний ліцей фізичної культури і спорту» убачається, що ОСОБА_2 працює у вказаному закладі на посаді вчителя з легкої атлетики за сумісництвом з 06 вересня 2023 року (Наказ № 77-К від 05 вересня 2023 року) по теперішній час (том 1 а.с. 154).
З даних довідки про дохід від 08 січня 2024 року, виданої Комунальним закладом Київської обласної ради "Київський обласний ліцей фізичної культури і спорту", убачається, що за липень 2023 року по грудень 2023 року, загальний розмір доходу склав 16 617,28 грн (том 1 а.с. 155).
З довідки №41 від 24 листопада 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований в заклад дошкільної освіти №26 "Струмочок" з 01 листопада 2023 року і відвідує заклад до теперішнього часу (том 1 а.с. 158).
Згідно інформації про результати обстеження ОСОБА_3 від 22 листопада 2023 року, складеної практичним психологом закладу дошкільної освіти №26 та директором закладу убачається, що ОСОБА_5 відвідує заклад дошкільної осовіти №26 "Струмочок" з 05 вересня 2023 року. Практичним психологом проведена діагностика за допомогою проективної методики "Пісочниця". Її результати виявили напружені стосунки в сім`ї між батьком та іншими членами. За словами дитини, батько проявляє агресію та ображає маму, кричить на дітей. Всі його бояться і ховаються. Дитина відмовляється від спілкування з батьком, боячись агресивної поведінки з його сторони (том 1 а.с. 164).
Згідно даних консультативного висновку психолога від 19 січня 2024 року щодо ОСОБА_3 , зроблено висновок, що психоемоційний стан дитини в нормі, відношення до батьків авторитетне та добре, для дитини в рівному плані важливі як тато, так і мама. Тобто, навіть не живучи повноцінною сім`єю батьки дитини надають йому достатньо уваги та часу, щоб компенсувати відсутність повноцінної родини (том 1 а.с. 195).
Відповідно до Термінового заборонного припису стосовно кривдника від 09 грудня 2023 року, ОСОБА_1 терміном на 3 доби заборонено контактувати з постраждалою особою - ОСОБА_2 (том 1 а.с. 169).
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2024 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП (том 1 а.с. 220-225).
З даних довідки, виданої КЗ БМР «Дитячо-юнацька спортивна школа № 2» від 28 березня 2024 року №22 убачається, що ОСОБА_2 працює у вказаному закладі на посаді тренера-викладача з 01 вересня 2009 року, наказ № 57-к від 31 серпня 2009 року і по теперішній час та має 32 години тижневого навантаження (1,33 ставки ) (том 1 а.с. 120).
Судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2024 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 березня 2024 року до досягнення дитиною повноліття (том 2 а.с. 135).
З даних довідки, виданої 16 листопада 2023 року №КНО-08.1.4.1/1583 убачається, що ОСОБА_1 працює в АТ "Перший Український Міжнародний Банк" з 21 вересня 2019 року та займає посаду менеджера 2 категорії Управління розвитку АПК та партнерських програм, форма працевлаштування - основне місце роботи. Загальна сума доходу в період з 01 січня 2022 року по 31 жовтня 2023 року становить 1 749 953,61 грн, отримано на руки за цей період 1 408 712,65 грн (том 1 а.с. 80).
Згідно даних свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2012 року убачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 (том 1 а.с.81).
З даних витягу з реєстру територіальної громади від 14 червня 2023 року убачається, що ОСОБА_1 з 27 грудня 1991 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою з 29 жовтня 2021 року зареєстрований ОСОБА_3 (том 1 а.с. 83-84).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 30 січня 2024 року №67 "Про надання до суду висновку щодо вирішення спору про визначення місця проживання ОСОБА_3 " за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його матір`ю ОСОБА_2 .  
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
У частині 1 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
За положеннями частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них проживатиме малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини 5 статті 19 СК України  орган  опіки і піклування  подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
Тлумачення частини 2 статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Ухвалюючи рішення про визначення місяця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, суд першої інстанції зазначив про наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і батька, проте врахував, що дитина проживає з матір`ю та сестрою, батько не має перешкод щодо участі у вихованні сина, та вказав, що таке рішення буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Колегія суддів уважає такі висновки суду правильними, оскільки судом враховано   інтереси дитини, права батьків на виховання дитини  і обов`язки батьків діяти в її інтересах, відсутність доказів того, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, отже зроблено правильний висновок про задоволення первісного позову та визначення місце проживання дитини з матір`ю.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що "під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини".
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо рівня матеріального забезпечення кожного з батьків, житлово-побутових умов відхиляються колегією суддів, оскільки матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Судом, перш за все, беруться  до уваги інші критерії, зокрема, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків з виховання дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, віку дитини, та суд має виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. 
У цій справі відсутні докази про те, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, отже за обставин цієї справи висновки суду першої інстанції є обґрунтованими.
Доводи скаржника щодо неповноти та необґрунтованості висновку органу опіки та піклування відхиляються апеляційним судом, оскільки такий висновок відповідає якнайкращим інтересам дитини та не суперечить фактичним обставинам у цій справі.
Доводи скаржника щодо проведення опитування дитини колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Стаття 171 СК закріплює положення про те, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Норма не містить вікового обмеження, коли дитина може висловлювати свою власну думку, проте слід враховувати вік і рівень розвитку дитини.
Установлено, що син сторін ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Колегія суддів зазначає, що визначений законодавцем вік 10 років (стаття 160 СК України), з якого дитина висловлює свою думку щодо місця проживання, умовний, оскільки надважливим під час розв`язання цього питання є здатність дитини чітко висловити свою думку. Якщо вона здатна це зробити, то необхідно враховувати  бажання дитини  навіть тоді, коли дитина не досягла вказаного віку.
Разом з тим, ураховуючи малий вік дитини сторін (на час ухвалення рішення суду першої інстанції дитина мала вік повні чотири роки), конкретні обставини цієї справи, колегія суддів не убачає за доцільне у цій справі з`ясовувати думку дитини.
Щодо даних інформаційної довідки закладу дошкільної освіти №26 від 22 листопада 2023 року, поданої позивачкою, та даних консультативного висновку ТОВ «Клініка ЦСМ» від 19 січня 2024 року, поданого відповідачем, які за своїм змістом різняться щодо сприйняття Макаром родинних відносин та ставлення до батьків, апеляційний суд зазначає, що з урахуванням віку дитини неоднакове сприйняття у дитини певних обставин могло виникнути під впливом зовнішніх факторів. Разом з тим, суд при вирішенні спору виходив із того, що якнайкращим інтересам дитини буде відповідати проживання у звичному для нього середовищі, ураховуючи і ту обставину, що зв`язок між дитиною та батьком зберігається. 
Колегія суддів зазначає, що у цій справі не установлено обставин, які б свідчили про неможливість одного із батьків брати участь у вихованні дитини (у том числі, за станом здоров`я), проте, ураховуючи вік дитини, проживання дитини в родині з матір`ю і сестрою, тобто у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, отже  визначення місця проживання дитини разом з матір`ю є таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини. 
Доводи апеляційної скарги про відсутність спору та передчасність позову відхиляються колегією суддів, оскільки є помилковими, наявність первісного та зустрічного позовів дає підстави для висновку про існування у сторін невирішених питань щодо визначення місця проживання дитини.
Доводи апеляційної скарги щодо встановлення спільної опіки колегія суддів відхиляє, оскільки у цій справі не установлено наявність перешкод у спілкування дитини з батьком, тобто зберігається зв`язок дитини з обома батьками, скаржником не заперечується факт періодичного проживання дитини з ним. Отже, на думку колегії суддів, за таких обставин визначення чіткого графіка, за яким дитина має переїжджати з одного помешкання до іншого не є таким, що забезпечує інтереси малолітньої дитини.
Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Неженець-Чекановою Нателою Євгенівною, залишити без задоволення.
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено  07 липня 2025 року. 

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         С.М. Верланов

В.В. Соколова