П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 522/13954/25	

Головуючий першої інстанції:  Чернуха Ю.В.
                                                                                        Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                                 Повний текст судового рішення складений 24.06.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Вовненко А.В.,
представника позивача Білоконь Н.О., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Соломенцева І.А., перекладача Нікішева О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, - 

В С Т А Н О В И В:

23.06.2025 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України, строком на 6 місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
В обґрунтування позовних вимог міграційний орган зазначає, що відповідач на території України знаходиться незаконно, ухиляється від надання документів, що посвідчують його особу, а тому підлягає затриманню з метою ідентифікації та виконання рішення про його примусове видворення з України. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2025 відмовлено у задоволенні позову, оскільки особа відповідача встановлена та відсутні докази ухилення відповідача від виконання рішення про примусове видворення його за межі України.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Апелянт посилається на необхідність ідентифікації ОСОБА_1 та ухилення останнім від виконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове видворення за межі України. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів  вважає, що вона підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 11.04.2021, на підставі національного паспорту № НОМЕР_1 через КПП «Гоптівка». /а.с.14/
11.03.2021 громадянину російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано посвідку на тимчасове проживання в Україні терміном до 11.03.2022. /а.с.18/
20.06.2025 працівниками Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області виявлено особу громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме перебування без документів на право проживання на території України. /а.с.21/
Постановою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 20.06.2025 серії ПН МОД №012159 накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100грн. за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме перебування без документів на право проживання на території України. Вищезазначене адміністративне стягнення сплачено відповідачем. /а.с.22/
Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 20.06.2025 №5101100100000452 вирішено примусово видворити з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вищезазначене рішення отримано відповідачем 20.06.2025. /а.с.32-37/
Зважаючи на невиконання ОСОБА_4 рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 20.06.2025 №5101100100000452  про примусове видворення, у визначений термін, міграційний орган звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні справи, дійшов до безпідставного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до        ст.3 Конституції України,        права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Так,  Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»  від 22.09.2011р. №3773-VI (надалі – Закон України №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Пункт 16 ч.1 ст.1 Закону України №3773-VI визначає, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
Відповідно до п.27 ч.1 ст.1 Закону України №3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно ч.1 ст.26 Закону України №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону України №3773-VI)
Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4 ст.30 Закону України №3773-VI).
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані ст.289 КАС України.
Відповідно до п.1 ч.1 вказаної статті за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Згідно ч.11    ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Здійснивши аналіз зазначених правових норм, можна дійти висновків, що за наявності певних обставин, як це передбачає ч.1 ст.289 КАС України, до іноземця може бути застосовано такі заходи як, зокрема затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (п.1 ч.1 вказаної статті).
Водночас, слід зазначити, що положення наведеної норми передбачають як затримання з метою ідентифікації, або затримання з метою забезпечення видворення за межі території України, або ж затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України тощо.
Позивач, звертаючись до суду першої інстанції обрав спосіб реалізації адміністративної дієздатності у формі затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України, строком на 6 місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
За такого предмету позову, позивач повинен довести наявність підстав, що підтверджували б необхідність застосування саме такого способу реалізації повноважень в міграційній сфері, а саме наявність фактів та обставин щодо неможливості ідентифікації громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, як такого та надати факти, які могли б стверджувати про можливе ухилення позивачем виконання рішення про його примусове видворення тощо.
Повертаючись до матеріалів даної адміністративної справи, слід зазначити, що під час виявлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт країни його походження був відсутній та прихований, у зв`язку  з чим ідентифікувати особу неможливо. 
Також встановлено, що під час затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та судового розгляду в суді першої, а також апеляційної інстанції, відповідачем такі документи не були пред`явлені.
Колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на законне перебування відповідача на території України, виходячи з наступного.
Пунктами 1, 10 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що посвідка на  тимчасове  проживання  - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового  проживання  в Україні; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на  тимчасове  проживання, або якщо строк їх тимчасового  проживання  на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом;
Тобто, дійсна посвідка на тимчасове проживання в Україні підтверджує законні підстави для тимчасового  проживання  іноземця в Україні.
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VІІІ  (надалі - Закон № 389-VІІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.
Пунктом 3 цього  Указу  постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями  30- 34,  38,  39,  41- 44,  53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою  статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Таким чином, у період воєнного стану в Україні тимчасово обмежено гарантовані права, визначені  статтею 33 Конституції України, якою передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 №1202   установлено, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам російської федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24.02.2022, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування; іноземці або особи без громадянства, крім громадян російської федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану.
Тобто, посвідки на тимчасове чи постійне проживання в Україні, оформлені громадянам російської федерації, втрачають чинність по закінченню строку їх видачі.
11.03.2021 громадянину російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано посвідку на тимчасове проживання в Україні терміном до 11.03.2022. /а.с.18/
Таким чином, посвідка на тимчасове проживання відповідача втратила чинність 11.03.2022, що свідчить про відсутність законних підстав для перебування ОСОБА_1 на території України.
Разом з тим, рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 20.06.2025 №5101100100000452 примусове видворення ОСОБА_4 не виконуються безпідставно.
Виходячи із встановлених обставин даної справи, враховуючи, що відповідач на території України перебуває незаконно, останній не підтвердив законні джерела отримання доходу та наявність коштів для повернення у країну походження, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову шляхом затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України, строком на 6 місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.04.2022 у справі №522/15124/19.
Водночас, посилання ОСОБА_1 на прийняття участі у бойових діях по захисту незалежності України судова колегія прийняти до уваги не може, оскільки на підтвердження даних обставин відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів. 
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо наявності обґрунтованих підстав для відмови у задоволенні позову.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою згідно ст.317 КАС України для його скасування.
Керуючись ст.ст.288, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2025 року скасувати.
Ухвалити у справі постанову, якою затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України, строком на 6 місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Постанова суду апеляційної інстанції   набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Крусян	
Судді	  	О.А. Шевчук    О.В. Яковлєв