СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року                                       м. Харків                        Справа № 922/2296/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Хачатрян В.С.
за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.
за участю представника ОСОБА_1 , представника Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо" та представника Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3"
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 20.11.2024 (повний текст підписано 28.11.2024) у справі № 922/2296/24 
за позовом  ОСОБА_1 , м.Харків                                                                                                             
до 1.Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо", м.Харків,          
2.Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3", м.Харків          
3-я особа ,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота», м.Харків
про стягнення коштів 736 947,56 доларів США, що еквівалентно 29 873 938 грн,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо" (далі – Відповідач 1), Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3" (далі – Відповідач 2), в якій просить суд стягнути солідарно з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» та Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» на свою користь грошові кошти у сумі 603 974,22 доларів США та 3 % річних у розмірі 132973,34 доларів США.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.11.2024 (повний текст підписано 28.11.2024) у справі №922/2296/24 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо", Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3" про стягнення солідарно з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» та Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» на свою користь грошові кошти у сумі 603 974,22 доларів США та 3 % річних у розмірі 132 973,34 доларів США відмовлено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки термін повернення заборгованості згідно з договором був встановлений 27.12.2016, то позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості сплинула 28.12.2019, у той час як до суду позивач звернувся з позовом лише у 2024 році, тобто поза межами позовної давності, а обставин, які б свідчили про переривання строку позовної давності, судом не встановлено. При цьому суд першої інстанції вказав на те, що посилання позивача на переривання позовної давності у зв`язку із визнанням КП "Салтівське трамвайне депо" та підписання відповідачем акта звіряння взаємних розрахунків на 01.11.2021 виникли вже після спливу позовної давності, а тому не є переривання позовної давності. Оскільки судом встановлено пропущення строків позовної давності за основною вимогою, за цих підстав не підлягають задоволенню і похідні вимоги від неї про солідарне стягнення з відповідачів 3 % річних у розмірі 132 973,34 доларів США.
ОСОБА_1 з таким рішення суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного суду  з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати означене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» та Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» та стягнути солідарно з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» та Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) грошові кошти у сумі 603 974,22 доларів США (шістсот три тисячі дев`ятсот сімдесят чотири долара США двадцять два центи) та 3 % річних у розмірі 132 973,34 доларів США (сто тридцять дві тисячі дев`ятсот сімдесят три долари США тридцять чотири центи); встановити в порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України нараховування 3 % річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу до моменту повної оплати основного боргу, а також стягнути вказану суму нарахованих процентів з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ).
Обґрунтовує свою скаргу тим, що:
- строк, протягом якого позивач міг звернутися до суду за захистом свого права, не міг сплинути 28.12.2019, оскільки солідарний боржник (Відповідач 2) виконував грошове зобов`язання до 09.06.2021 включно   і таке виконання солідарним боржником зобов`язань переривало позовну давність;
- відповідач 1 підписав Акт звірки станом на 01.11.2021, що за вказаних вище обставин також є підставою для переривання позовної давності, тож відлік позовної давності розпочався з 02.11.2021;
- відповідно до пункту 12 Перехідних і прикінцевих положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 було встановлено карантин з 12.03.2020, а постановою КМУ від 27.06.2023 № 651 відмінено карантин з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023. Отже, на думку скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо пропуску позивачем строку позовної давності;
- судом першої інстанції жодним чином необґрунтовано застосування позовної давності стосовно вимог до Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3». Комунальне підприємство «Тролейбусне депо №3» з 29.12.2016 по 09.06.2021 виконувало грошові зобов`язання, тож у будь-якому випадку відлік позовної давності стосовно вимог до Відповідача 2 розпочався не раніше 10.06.2021, а тому, враховуючи зупинення строку позовної давності на період карантину та період воєнного стану, строк позовної давності стосовно вимог до Відповідача 2 не сплив на день звернення до суду з відповідним позовом;
- є помилковим висновок суду стосовно спливу позовної давності щодо стягнення 3 % річних у розмірі 132 973,34 доларів США.
31.12.2024 від Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо" надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останнє проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду та зазначає:
- апелянт не зазначає ані в позові, ані в апеляційній скарзі, що КП «Салтівське трамвайне депо» не було стороною таких договорів, не ініціювало укладення таких договорів та не брало участі в обговоренні умов зазначених вище договорів, а саме: договору застави, укладеного між     ОСОБА_1 та ПрАТ «Банк Золоті Ворота»; договору поруки, укладеного між ОСОБА_1 та КП «Тролейбусне депо №3». Чим керувалися сторони укладаючи такі договори, та які вигоди останні розраховували отримати взявши на себе певні зобов`язання та відповідні ризики, стороні Відповідача 1 не відомо. Чинним законодавством обов`язкова участь боржника в узгодженні та укладанні таких договорів не передбачена. Як в першому, так і в другому випадку лише після виконання зазначених вище договорів до відома КП «Салтівське трамвайне депо» було доведено відповідну інформацію;
- КП «Тролейбусне депо №3» діяло не від імені КП «Салтівське трамвайне депо», а від свого імені та виконувало свої власні зобов`язання за договором поруки від 29.12.2016, яким навіть не визначено графіку внесення таких окремих платежів. Такі платежі здійснювалися безсистемно, не були та не могли бути підконтрольні КП «Салтівське трамвайне депо»;
- підписання з боку КП «Салтівське трамвайне депо» акту звірки, складеного станом на 01.11.2021, не може свідчити про вираження боржником волі та/або уповноваження певної особи, та/або надання згоди на визнання іншою особою боргу, оскільки зафіксовані в акті обставини мали місце в минулому. Крім того, саме підписання акту звірки мало місце після спливу строку позовної давності (з 28.12.2016 по 28.12.2019);
- станом на момент оголошення карантину, прийняття відповідної Постанови КМУ та набрання чинності (02.04.2020) Законом України про внесення відповідних змін до Цивільного кодексу щодо продовження строку позовної давності на період карантину    строк позовної давності за вимогами ОСОБА_1 сплив (з 28.12.2016 по 28.12.2019) та відповідно не міг бути продовженим.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м.Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 20.11.2024 (повний текст підписано 28.11.2024) у справі №922/2296/24 задоволено частково. Змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду Харківської області від 20.11.2024 (повний текст підписано 28.11.2024) у справі №922/2296/24 в частині відмови у задоволені позовних вимог до Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 про стягнення 3% річних у розмірі 132973,34 доларів США, виклавши її в редакції мотивувальної частини цієї постанови. Скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 20.11.2024 (повний текст підписано 28.11.2024) у справі №922/2296/24 в частині відмови у задоволені позовних вимог до Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 про стягнення грошових коштів у сумі 603 974,22 доларів США          та ухвали в цій частині нове рішення, яким: «Стягнути з Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у гривнях у розмірі, який є еквівалентним сумі 603974,22 доларів США за курсом НБУ на день платежу». В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 20.11.2024 (повний текст підписано 28.11.2024) у справі №922/2296/24 залишено без змін. Стягнуто з Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3          на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 220366,05грн. Інші судові витрати ОСОБА_1 , пов`язані із апеляційним переглядом (у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу), віднести на його рахунок.
Ухвалюючи таку постанову, апеляційний суд вказав на те, що попри відсутність у матеріалах справи доказів припинення КП "Салтівське трамвайне депо" спірних грошових зобов`язань перед позивачем шляхом їх виконання чи у інший передбачений діючим законодавством спосіб, правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволені всіх заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до КП "Салтівське трамвайне депо" з мотивів спливу позовної давності у відповідності до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України.
Натомість щодо вимог до КП "Тролейбусне депо № 3", суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість повного відхилення судом першої інстанції позовних вимог до КП "Тролейбусне депо № 3" через допущене порушення норм матеріального права, вказавши, на те, що оскільки на момент подання ОСОБА_1 як кредитором позову до суду (03.07.2024) з вимогами, у тому числі, і до КП "Тролейбусне депо № 3" як поручителя, визначений відповідно до частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України умовами самого договору преклюзивний строк чинності поруки (до 30.12.2027) ще не сплив, а строк виконання забезпеченого цієї порукою зобов`язання вже настав (27.12.2016), тому підстав для відхилення вимог з мотивів припинення поруки (інші визначені законом підстав такого припинення з матеріалів справи не вбачаються і учасниками не згадуються) немає.
Водночас виключення пунктом 2.3 договору поруки від 29.12.2016 з обсягу відповідальності поручителя, зокрема вимог щодо процентів річних, що відповідає приписами частини 2 статті 553 та частини 3 статті 554 Цивільного кодексу України, однак залишено поза увагою позивачем та судом першої інстанції, зумовлює відмову по суті у задоволені вимог до КП "Тролейбусне депо № 3" про стягнення 3% річних, визначених у розмірі 132 973,34 доларів США.
Постановою Верховного Суду від 03.06.2025 касаційну скаргу Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3" задоволено частково; постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 у справі №922/2296/24 скасовано, справу №922/2296/24 передано на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальних документах суду.
У судове засідання від 28.07.2025 з`явився представник Аріха Ігоря Володимировича, представник Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо" та представник Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3". Інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, між Комунальним підприємством «Салтівське трамвайне депо» (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» (Банк) було укладено договір на кредитну лінію (невідновлювальну) №217 від 22.11.2011, відповідно до якого у період з 22.11.2011 по 19.11.2012. Банк за наявності вільних кредитних ресурсів зобов`язався надати Позичальникові кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 17 000 000 грн. (ліміт) без додаткових спеціальних переговорів, а Позичальник зобов`язався повернути кредит у строк не пізніше 19.11.2012 та сплатити проценти за користування ним за ставкою 22,5% річних на визначених Договором умовах (а.с.15 т.1).
Сторонами неодноразово укладалися договори про внесення змін до вказаного Договору №217 на кредитну лінію    (невідновлювальну) від 22.11.2011:
- №1 від 12.12.2011 (а.с.27 т.1);
- №2 від 12.03.2012 (а.с. 27 зворотна сторона т.1);
- №3 від 06.09.2012 (а.с.28 т.1);
- №4 від 19.11.2012 (а.с.28 зворотна сторона т.1);
- №5 від 15.11.2013 (а.с.29 т.1), якою, серед іншого, змінено валюту надання кредитної лінії з гривні на долар США.
Відповідно до Договору про зміни №6 від 23.05.2014 до договору на кредитну лінію (невідновлювальну) №217 від 22.11.2011, сторони внесли зміни до договору на кредитну лінію (невідновлювальну) №217, шляхом викладення п. 1.1 Договору в наступній редакції: «У період з 15.11.2013 по 14.11.2014 Банк за наявності вільних кредитних ресурсів зобов`язується надати Позичальникові кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 1 780 000 дол.США без додаткових спеціальних переговорів, а Позичальник зобов`язується повернути кредит за наступним графіком: період: 15.11.2013 – 03.06.2014 - залишок максимально допустимої заборгованості за кредитом (ліміт): 1 780 000 доларів США; період: 04.06.2014 – 04.11.2014 - залишок максимально допустимої заборгованості за кредитом (ліміт): 13 000 доларів США; у строк не пізніше 14 листопада 2014 та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 14,5 % річних на визначених Договором умовах (а.с.19 т.1).
23.05.2014 між ОСОБА_1 (Заставодавець) та Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» (Заставодержатель) було укладено договір застави майнових прав №217/1, відповідно до якого у забезпечення виконання всіх вимог Заставодержателя до КП «Салтівське трамвайне депо» (Боржник), за договором № 217 на кредитну лінію (невідновлювальну) від 22.11.2011, та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов`язання - збільшення, зменшення відсоткової ставки, строку дії основного зобов`язання, зменшення, збільшення розміру кредиту тощо), далі за текстом - Кредитний договір, а саме: повернення кредиту у розмірі 1 780 000 дол. США у строк 14.11.2014, сплати відсотків за користування кредитом по ставці 14,5 % річних в порядку згідно з умовами Кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобов`язань за Кредитним договором. Заставодавець передає у заставу Заставодержателю належні йому майнові права за договором №1963 ДВ1 строкового валютного банківського вкладу (депозиту) від 25.03.2014, далі за текстом - Депозитний договір, а саме: право вимоги Заставодавця до Заставодержателя щодо повернення 163 000 дол. США на умовах Депозитного договору (а.с.16 т.1).
Договором про зміни №1 від 27.05.2014 до договору застави майнових прав №217/1, сторони внесли зміни до договору застави майнових прав, шляхом викладення п.1.1 Договору в наступній редакції: «у забезпечення виконання всіх вимог Заставодержателя до КП «Салтівське трамвайне депо» (Боржник) за договором № 217 на кредитну лінію (невідновлювальну) від 22.11.2011, та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов`язання - збільшення, зменшення відсоткової ставки, строку дії основного зобов`язання, зменшення, збільшення розміру кредиту тощо), далі за текстом - Кредитний договір, а саме: повернення кредиту у розмірі 1 780 000 дол. США у строк 14.11.2014, сплати відсотків за користування кредитом по ставці 14,5 % річних в порядку згідно з умовами Кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Заставодавець передає у заставу Заставодержателю належні йому майнові права за договором № 1963 ДВ1 строкового валютного банківського вкладу (депозиту) від 25.03.2014, далі за текстом - Депозитний договір, а саме: право вимоги Заставодавця до Заставодержателя щодо повернення 1 687 000 дол. США на умовах Депозитного договору (а.с.18 зворотна сторона т.1).
28.05.2014  між ОСОБА_1 (Заставодавець) та Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» (заставодержатель) було укладено договір застави майнових прав №217/2, відповідно до якого у забезпечення виконання всіх вимог Заставодержателя до КП «Салтівське трамвайне депо» (Боржник) за договором № 217 на кредитну лінію (невідновлювальну) від 22.11.2011, та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов`язання - збільшення, зменшення відсоткової ставки, строку дії основного зобов`язання, зменшення, збільшення розміру кредиту тощо), далі за текстом - Кредитний договір, а саме: повернення кредиту у розмірі 1 780 000 дол. США у строк 14.11.2014., сплати відсотків за користування кредитом по ставці 14,5 % річних в порядку згідно з умовами Кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Заставодавець передає у заставу Заставодержателю належні йому майнові права за договором № 1962 ДВ1 строкового валютного банківського вкладу (депозиту) від 24.03.2014, далі за текстом - Депозитний договір, а саме: право вимоги Заставодавця до Заставодержателя щодо повернення 80 000 дол. США на умовах Депозитного договору (а.с.15 т.1).
ПАТ «Банк Золоті Ворота» листом №2856 від 12.06.2014 повідомив ОСОБА_1 , що у зв`язку з невиконанням КП «Салтівське трамвайне депо» зобов`язань по погашенню кредиту згідно договору № 217 на кредитну лінію (невідновлювальну) від 22.11.2011 було списано 04.06.2014 за договором застави 217/1 майнових прав від 23.05.2014 та договором застави 217/2 майнових прав від 28.05.2014, укладеними між АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" та ОСОБА_1 , суму у розмірі 1 767 000 дол. США в рахунок погашення простроченого кредиту КП «Салтівське трамвайне депо» (а.с.19 зворотна сторона т.1).
Списання коштів АТ "Банк Золоті Ворота" з депозитних рахунків ОСОБА_1 у загальному розмірі 1767000 в рахунок погашення кредитних зобов`язань КП «Салтівське трамвайне депо» підтверджується виписками по особовому рахунку за період з 04.06.2014 по 04.06.2014 від 13.06.2014 (а.с.14 з обох сторін т.1) 
27.08.2014 Позивач звернувся до Відповідача 1 з вимогою №27-8/14 про відшкодування у розмірі 1 767 000 доларів США, що на день звернення з вимогою за офіційним курсом гривні до долару встановленому Національним банком України дорівнювало 24 545 351,06 гривень (а.с.23-26 т.1).
15.01.2015 між ОСОБА_1 (Кредитором за договором) та Комунальним підприємством «Салтівське трамвайне депо» (Відповідачем 1, Боржником за договором) було укладено договір №15-01/15 про відстрочення грошових зобов`язань, відповідно до умов якого Кредитор зобов`язався надати Боржнику відстрочення зі сплати грошових зобов`язань у національній валюті України у сумі еквівалентній на день платежу 1767000 доларів США строком до 30.04.2015, а Боржник зобов`язався виконати грошові зобов`язання у повному обсязі у встановлений строк. (п.1.1 Договору) (а.с.21-22 т.1).
У п.1.2 Договору сторони визначили, що під грошовими зобов`язаннями у розмірі 1 767 000,00 доларів США Сторони розуміють зобов`язання Боржника по відношенню збитків, спричинених Кредитору:
1)Зверненням стягнення на належні Кредитору майнові права за договором №1963ДВ1 строкового валютного банківського вкладу (депозиту) від 25.03.2014 відповідно до умов договору застави майнових прав №217/1 від 23.05.2014 зі змінами між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_1 у розмірі 1 687 000,00 доларів США (один мільйон шістсот вісімдесят сім тисяч доларів США);
2)Зверненням стягнення на належні Кредитору майнові права за договором №1962ДВ1 строкового валютного банківського вкладу (депозиту) від 24.03.2014 відповідно до умов договору застави майнових прав №217/2 від 28.05.2014 між ПАТ Золоті Ворота» та ОСОБА_1 у розмірі 80 000,00 доларів США (вісімдесят тисяч доларів США); що на момент звернення за офіційним курсом гривні по відношенню до долару США, встановленим Національним Банком України, становило 20   909 453,47 гривень.
Згідно п.1.3 Договору відстрочена сума грошових зобов`язань сплачується Боржником у національній валюті України на розрахунковий рахунок Кредитора, вказаний у розділі 7 даного Договору, та визначається по офіційному курсу гривні по відношенню до долару США, встановленому Національним Банком України на день платежу (сплати боргу).
Відповідно до додаткової угоди №1 від 29.04.2015 до договору про відстрочення грошових зобов`язань №15-01/15 від 15.01.2015, сторони внесли зміни до пункту 1.1 Розділу 1 «Предмет та умови договору» договору про відстрочення грошових зобов`язань №15-01/15 від 15.01.2015 і виклали його в наступній редакції « 1.1. Кредитор зобов`язується надати Боржнику відстрочення зі сплати грошових зобов`язань у сумі еквівалентній на день платежу 1 767 000 доларів США строком до 27.12.2016, а Боржник зобов`язується виконати грошові зобов`язання у повному обсязі у встановлений строк (а.с.20 т.1).
29.12.2016 між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Тролейбусне депо №3» (Поручитель) було укладено договір поруки (а.с.17 з обох сторін т.1) та погоджено Директором департаменту інфраструктури Харківської міської ради, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання КП «Салтівське трамвайне депо» (Боржник) обов`язку щодо сплати кредиторові визначеної у п. 1.3 Договору грошової суми. (п.1.1 Договору поруки)
Зобов`язання, яке забезпечується порукою - договір про відстрочення грошових зобов`язань №15/01/2015 від 15.01.2015 з додатковою угодою №1 від 29.04.2016 (п.1.2 договору поруки).
Згідно п.1.3 Договору поруки    предмет основного договору – відстрочення грошових зобов`язань у сумі еквівалентній на день платежу 1 767 000 доларів США строком до 27.12.2016.
Пунктом 2.1 Договору поруки    сторони встановили солідарну відповідальність Боржника та Поручителя перед Кредитором за належне виконання грошового зобов`язання.
Згідно п. 2.3. Договору поруки Поручитель не відповідає за сплату Боржником процентів за користування чужими грошовими коштами, процентів річних за прострочення їх повернення, за сплату неустойки (штрафу, пені), відшкодування інфляційних витрат тощо.
У п.3.1. Договору поруки сторони домовились, що сплата грошового зобов`язання буде здійснюватися Поручителем частинами протягом 10 років до повної виплати грошової суми зазначеної в п.1.3 цього Договору. Періодичність погашення та сума внесків буде залежати від фінансової спроможності Поручителя.
Згідно п. 3.2. Договору поруки граничний строк виконання зобов`язання за цим Договором встановлюється до 31.12.2027. Поручитель має право виконати свій обов`язок достроково.
Відповідно до п. 3.4. Договору поруки сума грошового зобов`язання сплачується Поручителем у національній валюті України на розрахунковий рахунок Кредитора вказаний у розділі 9 цього Договору який визначається по офіційному курсу по відношенню до долару США, встановленому Національним банком України на день платежу (сплати боргу).
Згідно п. 7.2. Договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.
Здійснювані Основним боржником (Відповідачем 1) та Поручителем (Відповідачем 2) платежі у рахунок погашення зобов`язань перед Позивачем, відображені у підписаному між Позивачем та Відповідачем 1 без зауважень акті звірення розрахунків станом на 01.11.2021 (а.с.18 т.1), зі змісту якого убачається, що останній платіж, відображений у цьому акті Відповідачем 1 здійснено 24.06.2016, тоді як Відповідачем 2 у період з 29.12.2019 по 09.06.2021 регулярно здійснювало платежі за договором поруки на користь Позивача, які в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент кожного платежу у сумі склали 971032,08 доларів США. 
Факт здійснення Відповідачем 2 означених платежів на користь Позивача в на виконання своїх зобов`язань за договором поруки від 29.12.2016 за відповідні зобов`язання Відповідача 1 підтверджується банківськими виписками з рахунку (а.с.139, 140 т.1).
З урахуванням сум еквіваленту здійснюваних у період до 24.06.2016 платежів Відповідача 1 у загальному розмірі 191993,7 доларів США, та платежів    Відповідача 2 у період з 29.12.2016 по 09.06.2021 у еквіваленті 971032,08 доларів США,    означеним актом звірення розрахунків зафіксований обсяг невиконаних перед ОСОБА_1 станом на 01.11.2021 грошових зобов`язань в еквіваленті 603974,22 доларів США. 
ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості та нарахованих 3% річних у загальному розмірі 29233825,4 грн з КП «Салтівське трамвайне депо» та КП «Тролейбусне депо №3», однак ухвалою цього суду від 06.05.2024 (а.с.30-31 т.1) позивачеві відмовлено у відкритті провадження за цим позовом та роз`яснено право звернення до суду у порядку господарського судочинства. 
Матеріали справи не містять ані доказів, ані відомостей про скасування чи оскарження вказаної ухвали.
За таких обставин ОСОБА_1 03.07.2024 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовними вимогами про солідарне стягнення    на свою користь з КП «Салтівське трамвайне депо» та КП «Тролейбусне депо №3» грошових коштів у сумі 603974,22 дол. США та 3 % річних у розмірі 132 973,34 доларів США.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.
Як зазначалось вище, справа №922/2296/24 переглядалася Верховним Судом, де Суд вказав наступне:
1) суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , вказав, що за висновком судової колегії строк чинності правовідносин поруки у розглядуваному випадку встановлено сторонами у пункті 3.2 договору поруки як "граничний строк виконання зобов`язань" поручителем - до 30.12.2027:
- таке розуміння умов договору його сторонами узгоджується із обставинами здійснення поручителем платежів за договором поруки на користь кредитора у період 29.12.2016 по 09.06.2021, тоді як інший підхід (і застосування правила (2) визначення чинності поруки) зумовлював би припинення таких дій останнім у світлі принципу розумності (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) з 28.06.2017, хоча поручителем після цієї дати було здійснено 36 платежів, що за стандартом статті 79 Господарського процесуального кодексу України більшої вірогідності не може розцінюватися як помилкові дії;
- регулярне вчинення поручителем платежів у значному розмірі з посиланням у призначенні платежу на виконання договору поруки від 29.12.2016 у межах до спливу визначеного сторонами граничного строку виконання зобов`язань у світлі принципу "заборони суперечливої поведінки", як складника презюмованої частини 5 статті12 Цивільного кодексу України добросовісної поведінки (і розумної також), породжує легітимні очікування Кредитора на можливість розраховувати на забезпеченість зобов`язань порукою і можливість отримання від поручителя їх виконання замість основного боржника у межах встановленого преклюзивного строку до 31.12.2027;
- оскільки на момент подання ОСОБА_1 як кредитором позову до суду (03.07.2024) з вимогами, у тому числі, і до поручителя, визначений у відповідності до частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України умовами самого договору преклюзивний строк чинності поруки (до 30.12.2027) ще не сплив, а строк виконання забезпеченого цієї порукою зобов`язання вже настав (27.12.2016), тому підстав для відхилення вимог з мотивів припинення поруки (інші визначені законом підстав такого припинення з матеріалів справи не вбачаються і учасниками не згадуються) не має.
2) Згідно з пунктом 7.2 договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.
Проте здійснюючи розгляд справи суд апеляційної інстанції не з`ясовував питання щодо пред`явлення кредитором поручителю вимоги саме протягом шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначеного 28.12.2016.
Також за змістом частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України якщо строк поруки не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.
Однак суд апеляційної інстанції не з`ясовував питання стосовно того, чи кредитор ( ОСОБА_1 ) відповідно до положень частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України пред`являв позов до поручителя протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання (28.12.2016 згідно з договором від 15.01.2015 № 15-01/15 про відстрочення грошових зобов`язань).
3) Суд апеляційної інстанції дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення з КП "Тролейбусне депо № 3" на користь ОСОБА_1 грошових коштів у гривнях у розмірі, який є еквівалентним сумі 603 974,22 доларів США за курсом НБУ на день платежу, не перевірив розрахунок заявлених до стягнення коштів та не навів обґрунтувань про стягнення всієї суми з одного з відповідачів виходячи з вимог позовної заяви про солідарне стягнення грошових коштів як з КП "Тролейбусне депо № 3", так і з КП "Салтівське трамвайне депо".
Ураховуючи викладене, повторно дослідивши матеріали справи, перевіривши встановлені обставини та заслухавши пояснення представників сторін, Східний апеляційний господарський суд при повторному перегляді справи зазначає таке.

Щодо строку дії договору поруки.
Верховний Суд у своїй постанові зауважив, що суд апеляційної інстанції не встановив, чи пред`явив кредитор вимогу до поручителя у межах шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання, який визначено 28.12.2016. Крім того, апеляційний суд не з`ясував, чи подавав кредитор ( ОСОБА_1 ) позов до поручителя у межах трирічного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України, що також обчислюється з 28.12.2016 відповідно до договору від 15.01.2015 № 15-01/15 про відстрочення грошових зобов`язань.
На виконання вказівок Верховного Суду апеляційний суд при повторному розгляді справи дослідив обставини пред`явлення вимог кредитором до поручителя та встановив, що кредитором не було пред`явлено вимогу до поручителя у межах шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання (що передбачено п.7.2 Договору поруки), а також не було подано позову у межах трирічного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України. Разом з тим, колегія суддів стосовно цього питання  зазначає таке.
Як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 та КП «Салтівське трамвайне депо» узгодили договором №15-01/15 про відстрочення грошових зобов`язань від 15.01.2015 з урахуванням додаткової угоди №1 від 29.04.2015, що боржник зобов`язаний виконати свої грошові зобов`язання у сумі еквівалентній на день платежу 1   767   000 дол. США строком до 27.12.2016.
29.12.2016 між ОСОБА_1 та  КП «Тролейбусне депо №3» укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання КП «Салтівське трамвайне депо» обов`язку щодо сплати кредиторові визначеної у п. 1.3 Договору грошової суми. Зобов`язання, яке забезпечується Договором - договір про відстрочення грошових зобов`язань №15/01/2015 від 15.01.2015 з додатковою угодою №1 від 29.04.2016. Предмет основного договору – відстрочення грошових зобов`язань у сумі еквівалентній на день платежу 1 767 000 доларів США строком до 27.12.2016. 
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно зі статтею 553 зазначеного Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Згідно з п. 3.2 Договору поруки, граничний строк виконання зобов`язання за цим Договором встановлюється до 31.12.2027. 
Аналізуючи зміст цього положення, колегія суддів доходить висновку, що вказана дата визначає строк дії зобов`язання поручителя, тобто період, протягом якого порука залишається чинною та може бути реалізована. Зазначене не слід ототожнювати зі строком дії самого договору, а саме визначає тривалість зобов`язання поруки у часі, така тривалість є визначена, конкретна і погоджена сторонами договору. Відтак, на момент розгляду справи порука залишається чинною, не є припиненою, і триває до зазначеного строку -  31.12.2027.
Разом з тим, відповідно до п. 7.2 Договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.
Частина 4 статті 559 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладання договору поруки між позивачем та відповідачем 2, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо:
- кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом;
- строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Тобто, положення пункту 7.2 Договору поруки повністю відповідають змісту частини четвертої ст. 559 Цивільного кодексу України та є з нею узгодженими.
Аналізуючи положення пунктів 3.2 і 7.2 Договору поруки в системному зв`язку з частиною четвертою статті 559 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що визначення сторонами чіткого строку дії поруки (до 31.12.2027) виключає застосування шестимісячного або трирічного строків пред`явлення вимоги чи позову. У цьому випадку підлягає застосуванню саме договірний строк, встановлений сторонами, що відповідає диспозитивному характеру відповідної норми цивільного законодавства.
Апеляційний суд також звертає увагу, що саме таке тлумачення умов договору відповідає фактичній поведінці сторін, зокрема, діям поручителя, який упродовж періоду з 29.12.2016 по 09.06.2021 регулярно здійснював платежі на користь кредитора. У разі застосування загального правила про шестимісячний строк, передбаченого частиною 4 ст. 559 ЦК України, порука вважалася б припиненою вже 28.06.2017. Проте, той факт, що поручитель і після цієї дати продовжував виконання зобов`язань у системний спосіб, унеможливлює висновок про помилковість або несвідомість його дій та підтверджує дію поруки у погоджених межах, тобто до 31.12.2027.
Отже, з урахуванням установленого апеляційним судом факту про визначення сторонами у договорі граничного строку дії поруки – до 31.12.2027, положення пункту 7.2 Договору поруки, як і норми частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, що регулюють випадки відсутності такого строку, не є вирішальними та не підлягають застосуванню.
Таким чином, з огляду на те, що на момент подання позову (03.07.2024) преклюзивний строк дії поруки (до 30.12.2027) не сплив, а строк виконання основного зобов`язання настав ще 27.12.2016, підстав для відмови у задоволенні вимог позивача з мотивів припинення поруки колегія суддів не вбачає. 
Додатково апеляційний суд звертає увагу, що з аналізу змісту постанови Верховного Суду від 03.06.2025 у цій справі не вбачається висновків щодо припинення дії договору поруки раніше ніж визначений у ньому строк – 31.12.2027. Верховний Суд, навпаки, зосередив увагу на перевірці факту дотримання строку, встановленого частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України, не ставлячи під сумнів чинність строку поруки, визначеного договором. У зв`язку з цим доводи відповідачів про начебто дострокове припинення поруки є необґрунтованими, не підтверджені матеріалами справи та суперечать системному тлумаченню положень договору поруки і чинного цивільного законодавства.
Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не надав належної оцінки правовим наслідкам встановлення сторонами договору поруки чіткого граничного строку її дії до 31.12.2027, а також не здійснив належного аналізу положень частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України у системному зв`язку з пунктами 3.2 та 7.2 договору поруки. Зокрема, залишено поза увагою, що наявність чітко визначеного договірного строку дії поруки виключає застосування шестимісячного чи трирічного строків, передбачених законом лише на випадок їх відсутності. Також суд першої інстанції не врахував фактичну поведінку поручителя, яка свідчить про тривале виконання ним зобов`язання відповідно до умов договору поруки. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню.

Щодо солідарної відповідальності.
Верховний Суд під час перегляду справи також вказав, що суд апеляційної інстанції не навів обґрунтувань про стягнення всієї суми з одного з відповідачів виходячи з вимог позовної заяви про солідарне стягнення грошових коштів як з КП "Тролейбусне депо № 3", так і з КП "Салтівське трамвайне депо".
У зв`язку з цим, при повторному розгляді справи апеляційний суд дослідив підстави відповідальності кожного з боржників та дійшов наступних висновків.
Договором поруки визначено солідарну природу зобов`язання поручителя – відповідача 2 (п.2.1.), однак у п.2.3. Договору сторони обмежили обсяг відповідальності поручителя у розумінні ч.2 ст.553 ЦК України, виключивши, зокрема, відповідальності поручителя зі сплати процентів річних за прострочення повернення грошових коштів боржником – відповідачем 1.
У п.3.4. Договору поруки сторонами визначено, що сума грошового зобов`язання сплачується поручителем у національній валюті України на розрахунковий рахунок кредитора.
Тобто, Договір поруки прямо передбачає солідарний характер відповідальності відповідача 2 (п. 2.1), однак вказує і на чітке обмеження обсягу його відповідальності (п. 2.3). 
Таким чином, солідарність має межі, визначені самим договором поруки, і не охоплює повний обсяг зобов`язань відповідача 1.
Також колегія суддів зазначає, що у зв`язку з тим, що остаточний строк виконання основного зобов`язання відповідача 1 настав 28.12.2016, а протягом трирічного строку (до 28.12.2019) позивачем не було подано позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про сплив строку позовної давності. Відсутність будь-яких дій з боку відповідача 1, які можна було б кваліфікувати як визнання боргу (у розумінні ст. 264 ЦК України), також підтверджує цей висновок.
Відтак, навіть за наявності солідарного зобов`язання, після спливу строку позовної давності щодо одного з боржників, стягнення з нього стає юридично неможливим (ч. 4 ст. 267 ЦК України). 
З урахуванням викладеного, попри відсутність у матеріалах справи доказів припинення відповідачем 1 спірних грошових зобов`язань перед позивачем шляхом їх виконання чи в інший передбачений законом спосіб, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком Господарського суду Харківської області щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог до КП «Салтівське трамвайне депо» на підставі спливу строку позовної давності відповідно до частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України.
Водночас, ці самі обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача 2, оскільки:
- обов`язок відповідача 2 виникає не з основного зобов`язання боржника, а з договору поруки, який є самостійною підставою відповідальності;
- згідно з правовими висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 09.10.2024 у справі №638/1046/14-ц, припинення права на судовий захист у зв`язку зі спливом позовної давності щодо боржника не означає припинення самого основного зобов`язання, а лише трансформує його у натуральне (obligatio naturalis), що не скасовує його існування;
- порука, яка забезпечує дійсне, хоча й уже не підлягаюче судовому захисту зобов`язання, продовжує існувати у межах строку, визначеного частиною 4 статті 559 ЦК України.
Таким чином, відповідальність поручителя, на відміну від боржника, не залежить від строку позовної давності, а визначається преклюзивним строком дії поруки, що був дотриманий позивачем при зверненні до суду. Це виключає правові підстави для відмови в задоволенні позову до відповідача 2.
За змістом правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №202/791/14-ц, «якщо до вимог, заявлених до боржника, застосовується позовна давність, то вимог, заявлених до поручителя, вказаний строк обмежується строком поруки відповідно до ч.4 ст.559 ЦК».
У постанові від 04.07.2023 у справі № 2-1268/11 Великої Палати Верховного Суду сформульовано, у тому числі такі правові позиції:
- «Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін».
- «Тобто ні норма статті 257 ЦК України про загальну позовну давність, ні частини другої статті 258 цього Кодексу про спеціальну позовну давність не можуть бути застосовані до вимог, заявлених до поручителя, оскільки строк звернення з позовом до поручителя обмежується строком поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України. 
А тому і вимоги статей 263 та 264 ЦК України про зупинення та переривання перебігу позовної давності не можуть бути застосовані до вимог, заявлених кредитором до поручителів у судовому порядку.
Ні стаття 559, ні будь-які інші норми ЦК України не містять положень про можливість поновлення, зупинення чи переривання строку звернення з вимогами до поручителя.»
Таким чином, із означеного можна зробити висновок, що є помилковим висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача 2 через сплив позовної давності, адже лише до відповідача 1 слід застосовувати положення щодо позовної давності.
Натомість зобов`язання відповідача 2 перед позивачем виникає на підставі договору поруки, і строк звернення з вимогами до нього визначається не позовною давністю, а преклюзивним строком дії поруки згідно з частиною четвертою ст. 559 ЦК України. Порушення цього строку має наслідком припинення поруки, однак на момент подання позову, як вже зазначив апеляційний суд, строк дії поруки (до 31.12.2027) ще не сплив.
Згідно з частиною 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У цьому контексті суд апеляційної інстанції підкреслює, що вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості з відповідача 1 та відповідача 2 передбачає можливість повного задоволення позову як з обох боржників, так і з будь-кого з них окремо. Тобто, у випадку часткового задоволення позову суд не обмежений у праві ухвалити рішення про стягнення коштів лише з одного із солідарних боржників, оскільки вимога про стягнення коштів з одного із відповідачів охоплюється вимогою позивача про солідарне стягнення.
У зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення вимог до відповідача 1 (через сплив строку позовної давності), суд має всі підстави ухвалити рішення про стягнення заборгованості виключно з поручителя — відповідача 2, який несе солідарну відповідальність у межах дії зобов`язання поруки, що є чинним до 31.12.2027 відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України.

Додатково колегія суддів зазначає, що:
- відповідно до пункту 2.3. Договору поруки від 29.12.2016, сторони виключили з обсягу відповідальності поручителя сплату процентів річних за прострочення виконання грошових зобов`язань. Це повністю відповідає положенням частини 2 ст. 553 та частини 3 ст. 554 ЦК України. Суд першої інстанції проігнорував цю умову договору, як і сам позивач. Враховуючи відсутність у позивача суб`єктивного права вимагати стягнення процентів річних з поручителя, ці вимоги до відповідача 2 не підлягають задоволенню — незалежно від того, чи застосовна у таких правовідносинах позовна давність. Тому апеляційний суд відмовляє у стягненні з відповідача 2 суми 132?973,34 доларів США як 3% річних;
- згідно з пунктом 3.4. Договору поруки, всі платежі за договором мають бути здійснені у національній валюті України — гривні. Ця умова є обов`язковою для виконання відповідно до ст. 629 ЦК України. Примусова зміна валюти платежу (наприклад, у долари США) суперечила б частинам 1 і 2 статті 14 та частині 2 статті 533 ЦК України. Це також підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у пункті 60 постанови від 11.09.2024 у справі №500/5194/16.
Враховуючи вказане, апеляційний суд вирішив частково задовольнити позов до відповідача 2 та стягнути з Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у гривнях у розмірі, еквівалентному 603?974,22 доларів США за курсом НБУ на день платежу, що повністю узгоджується із практикою Верховного Суду.

Щодо розрахунку заявлених до стягнення коштів.
Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення з КП "Тролейбусне депо № 3" на користь ОСОБА_1 грошових коштів у гривнях у розмірі, який є еквівалентним сумі 603 974,22 доларів США за курсом НБУ на день платежу, не перевірив розрахунок заявлених до стягнення коштів.
З огляду на це, апеляційний суд при повторному розгляді справи, враховуючи вказівки Верховного Суду, перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та зазначає таке.
Матеріали справи містять Акт звіряння взаємних розрахунків станом на 01.11.2021, який підписано позивачем та КП "Салтівське трамвайне депо" з якого вбачається, що за відповідачем 1 (КП «Салтівське трамвайне депо») обліковується заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 603 974,22 доларів США.
Зазначене свідчить про погодження сторонами вказаної суми на момент складання акту, що підтверджує дійсність та обґрунтованість розрахунків позивача. Апеляційний суд враховує, що протягом усього періоду судового розгляду відповідачами не було подано контррозрахунків або документальних підтверджень іншого обсягу зобов`язань. Відповідачі обмежилися загальним невизнанням позовних вимог, що не може вважатися достатнім процесуальним способом спростування конкретно викладених розрахунків позивача.
Відсутність контррозрахунків або зауважень до акту звіряння свідчить про фактичне визнання відповідачами суми заборгованості, що, у свою чергу, унеможливлює кваліфіковане заперечення проти її стягнення. Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про об`єктивність, належність та допустимість наданого позивачем розрахунку.
Отже, апеляційний суд вирішив частково задовольнити позов, оскільки встановив, що порука залишається чинною до 31.12.2027, а позов подано в межах цього строку. Водночас вимоги до основного боржника КП «Салтівське трамвайне депо» не можуть бути задоволені у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про що обґрунтовано вказано у рішенні суду першої інстанції. Проте відповідальність поручителя КП «Тролейбусне депо № 3» має солідарний характер і базується на чинному договорі поруки, що дає підстави для стягнення з нього основної суми заборгованості. Наданий позивачем розрахунок підтверджено належними доказами, зокрема актом звіряння, який не оскаржувався відповідачами та не був спростований контррозрахунками. Водночас, з огляду на умови договору поруки, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з поручителя 3% річних, оскільки відповідальність у цій частині була прямо виключена сторонами договору.
У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з підстав викладених вище, а рішення Господарського суду Харківської області від 20.11.2024 у справі № 922/2296/24 має бути частково скасоване.
Враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, п.2 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 20.11.2024 у справі № 922/2296/24 в частині відмови у задоволені позовних вимог до Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 (м. Харків, ідентифікаційний код 37765993) про стягнення грошових коштів у сумі 603 974,22 доларів США скасувати   та ухвали в цій частині нове рішення, яким:   «Стягнути з Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 (61099, м. Харків, вул. Свистуна, б.2-Б, ідентифікаційний код 37765993) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошові кошти у гривнях у розмірі, який є еквівалентним сумі 603974,22 доларів США за курсом НБУ на день платежу».
В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 20.11.2024 у справі №922/2296/24 залишити без змін.
Стягнути з Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3»    (61099, м. Харків, вул. Свистуна, б.2-Б, ідентифікаційний код 37765993) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 220 366,05 грн. 
Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України. 

    Повна постанова складена 01.08.2025.

Головуючий суддя                                                                    В.В. Россолов

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян