П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/11426/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Поліщук І.М. 
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
18 липня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, 
В С Т А Н О В И В :
Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що станом на дату звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість, яка складається із витрат пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі в сумі 535056,23 грн.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.04.2025 позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання в розмірі 535056 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч п`ятдесят шість) гривень 23 копійки.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба 52 333,91 грн. витрат, пов`язаних з його утриманням у Харківському національному університеті Повітряних сил ім. Івана Кожедуба, що складаються з Витрат по продовольчому забезпеченню у сумі 38 409,74 грн. Витрат по медичному забезпеченню у сумі 304,59 грн. Витрат по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв у сумі 13 619,58 грн. В задоволені решти позовних вимог, в частині стягнення витрат по грошовому забезпеченню, відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскільки навчання курсанта є військовою службою і не виключає виконання під час навчання завдань військової служби, грошове забезпечення військовослужбовця не відноситься до витрат, пов`язаних із утриманням курсанта у навчальному закладі, а є видатками у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, виплаченими за період військової служби. Зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Грошове забезпечення у розмірі 482 722 грн. 32 грн. виплачене відповідачу за відсутності недобросовісності з боку останнього або рахункової помилки з боку позивача та фактично було єдиним засобом до існування відповідача, з огляду на відсутність в нього будь-яких інших доходів, що за приписами статті 1215 Цивільного кодексу України, зумовлює відсутність у відповідача обов`язку по поверненню позивачу вказаної суми.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач проходив навчання та військову службу в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з 15.08.2023 по 31.07.2024 на посаді курсанта згідно укладеного контракту про проходження військової служби (навчання) від 15.08.2023.
31.07.2024 контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника університету і відповідачем був достроково розірваний у зв`язку небажанням продовжувати навчання.
На підставі наказу начальника університету (по стройовій частині) №220 від 30.07.2024 відповідач був відрахований від подальшого навчання через небажання його продовжувати відповідно до п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, та достроково припинена чинність контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України з 31.07.2024.
Цим же наказом вирішено стягнути з відповідача кошти в сумі 535056,23 грн. в якості відшкодування витрат за період навчання.
Із загальним розрахунком відшкодування витрат на утримання із розмежуванням по різним видам забезпечення №1746пс від 29.07.2024 на загальну суму 535056,23 грн., відповідач був особисто ознайомлений 30.07.2024, про що свідчить його власноручний підпис.
Крім того, в рапорті про відрахуванням від подальшого навчання відповідач особисто зазначив, що про утримання з нього коштів за період навчання в університеті він ознайомлений.
Проте, вказана заборгованість відповідачем у добровільному порядку не сплачена, а тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Порядок проходження громадянами України військової служби (навчання) у вищих військових навчальних закладах врегульований Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
За правилами частин 3 та 5 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань; з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008).
Відповідно до п. 15 розділу ІІ Положення № 1153/2008, одним із видів контрактів, які укладаються з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, є контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - контракт про навчання) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (навчання).
Судом встановлено, що відповідно до п. 1 (абз. 6) Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, і відповідачем, останній взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу у випадках, визначених ч. 10 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Так, частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Згідно пунктом 1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок), цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.
Відповідно до пункту 3 Порядку встановлено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.
Згідно з пунктом 4 Порядку, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
В силу вимог пункту 8 Порядку сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.
З метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України (далі - міністерства) витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ розроблено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений Наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534.
Відповідно до п. 7 цього Порядку, у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється в судовому порядку.
Як встановлено з матеріалів справи, молодший сержант ОСОБА_1 , курсант 217 навчальної групи 1-го курсу (набору 2023) (колишній військовослужбовець військової служби за контрактом), наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) №220 від 30.07.2024 відрахований від подальшого навчання через небажання продовжувати. Даним наказом достроково припинена чинність контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України з 31.07.2024.
Згідно загального розрахунку коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта №1746пс від 29.07.2024, затвердженого начальником Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, фактичні витрати пов`язані з утриманням ОСОБА_1 складають:
- по грошовому забезпеченню - 482722,32 грн.;
- по продовольчому забезпеченню - 38409,74 грн.;
- по речовому забезпеченню - 0 грн.;
- по медичному забезпеченню - 304,59 грн.;
- по перевезенню до місця щорічної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку - 0 грн.;
- по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 13619,58 грн.
Всього 535056,23 грн.
Вказана сума коштів в розмірі 535056,23 грн., що підлягає відшкодуванню, визначена також і в наказі №220 від 30.07.2024 про відрахування.
З відповідним розрахунком коштів на відшкодування витрат пов`язаних з утриманням в навчальному закладі відповідач був ознайомлений 30.07.2024, про що свідчить його особистий підпис.
Водночас, матеріали справи не містять доказів сплати заборгованості відповідачем.
Стосовно правомірності стягнення грошового забезпечення, як складової витрат на навчання слід виходити з наступного.
Грошове забезпечення курсантам ВНЗ із специфічними умовами навчання виплачується за місцем проходження служби (навчання) виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом ВНЗ із специфічними умовами навчання.
Тож, оскільки саме в кошторисі ВНЗ (вищого навчального закладу) передбачаються кошти на виплату грошового забезпечення курсантів ВНЗ, то вказане грошове забезпечення належить до категорії витрат на навчання таких курсантів.
Вказане кореспондує з пунктом 3 Порядку №261, за змістом якого грошове забезпечення входить до складу витрат, які підлягають відшкодуванню у разі звільнення із служби в поліції за власним бажанням протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу.
Грошове забезпечення курсантів вищих навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав підлягає компенсації.
На спірні правовідносини не поширюється дія положень пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 15.06.2023 у справі №520/6532/2020, від 13.01.2023 у справі №440/2692/20.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, усі без виключення витрати на утримання відповідача підлягають стягненню на користь позивача, що відповідає послідовній та актуальній судовій практиці, передусім Верховного Суду.
Заявлена позивачем до стягнення сума грошового забезпечення у розмірі 535056,23 грн. є складовою фактичних витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі, і такі отримані відповідачем саме у зв`язку з навчанням. Ці кошти не є аналогом заробітної плати чи винагороди, а тому згідно з пунктом 3 Порядку № 964 вони підлягають відшкодуванню.
Слід наголосити, що курсанти, які навчаються у Харківському національному університеті Повітряних сил ім.Івана Кожедуба перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними). Разом з тим, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час зазначену вище суму коштів не відшкодував.
Відтак, враховуючи обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_1 добровільно не відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням в університеті, Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба правомірно звернувся із позовом про стягнення коштів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.