П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/35817/24	

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,
повний текст судового рішення
складено 26.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
                                                                          -           Кравченка К.В.
          розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -  
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

19 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування у повному обсязі та не виплати у повному обсязі відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 09.09.2023р., якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168: 100 000 гривень грошове забезпечення – винагороду при перебуванні на лікуванні після отримання тяжкого поранення за серпень, вересень, жовтень місяці 2024 року; грошове забезпечення (заробітну плату) за серпень, вересень, жовтень місяці 2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити солдату ОСОБА_1 100 000 гривень грошове забезпечення – винагороду при перебуванні на лікуванні після отримання тяжкого поранення за серпень, вересень, жовтень місяці 2024 року; грошове забезпечення (заробітну плату) за серпень, вересень, жовтень місяці 2024 року включно, у зв`язку з отриманими тяжкими пораненнями солдатом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що позивач проходив військову службу  на посаді кулеметника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , а з 13.06.2024р. відповідно до довідки № 69/292 від 17.06.2024 р. про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Григорівка Донецької області внаслідок ураження ворожого дрона отримав поранення. Довідкою ВЛК підтверджено діагноз позивача та підтверджено, що поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. Незважаючи на те, що позивач з 13.03.2024 р. до теперішнього часу перебуває на лікуванні у зв`язку з отриманими тяжкими пораненнями, відповідач не виплачує йому у повному обсязі грошове забезпечення та винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 168.
Представник відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що відповідач діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги.  
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2024 року №167, позивач вважається таким, що з 13 червня 2024 року зарахований вибув до Зведеного медичного загону, м. Дружківка у зв`язку з пораненням. 
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.07.2024 року №188, позивач вважається таким, що з 05 липня вибув у відпустку для лікування після поранення.
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.08.2024 року № 230, позивач з перебуваючи у відпустці для лікування після поранення ( з 05 липня по 16 серпня 2024 року) з 12 серпня був направлений на огляд військово-лікарською комісією до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса.
22.08.2024 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яким командир 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 доповів про несвоєчасне повернення НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 до розташування військової частини НОМЕР_1 , клопотав про призначення за даним фактом службового розслідування, а також про постановку солдата ОСОБА_1 на всі види забезпечення. 
22.08.2024 року на ім`я командувача ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » надійшла доповідь командира військової частини НОМЕР_1 про несвоєчасне повернення із проходження військово-лікарської комісії військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2473 від 22.08.2024 призначено службове розслідування за фактом несвоєчасного повернення з військово-лікарської комісії солдата ОСОБА_1 . 
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2024 року №239 позивач вважається таким, що 22 серпня 2024 року прибув та приступив до виконання службових обов`язків. 
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.09.2024 року № 254 позивач вважається таким, що з 06 вересня 2024 року вибув до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса.
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.09.2024 року №273 позивач вважається таким, що 25 вересня 2024 року прибув та приступив до виконання службових.
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.10.2024 року №292 позивач вважається таким, що з 13 жовтня 2024 року вибув до військової частини НОМЕР_3 з метою визначення придатності до подальшої служби у Збройних Силах України. 
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.10.2024 року №295 позивач вважається таким, що 16 жовтня 2024 року прибув з військової частини НОМЕР_3 та приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.10.2024 року №296 позивач вважається таким, що з 19 жовтня 2024 року вибув у відпустку для лікування після поранення строком на 26 діб з 19 жовтня по 13 листопада 2024 року. 
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.11.2024 року № 323, позивач з перебуваючи у відпустці для лікування ( з 19 жовтня по 13 листопада 2024 року) з 13 листопада був направлений на огляд військово-лікарською комісією до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса. 
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.11.2024 року №328, позивач відповідно до підпункту 15 пункту 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» увільнений від займаної посади та виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2024 року №239 позивач вважається таким, що 13 грудня 2024 року прибув та приступив до виконання службових обов`язків.
03.09.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення солдатом ОСОБА_1 у зв`язку з несвоєчасним поверненням до місця тимчасового розташування 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в район населеного пункту АДРЕСА_1 , після проходження військово лікарської комісії. 
Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України – самовільне залишення військової частини або місця служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про результати службового розслідування» встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України – самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, з відпустки або з лікувального закладу, вчинене в умовах дії воєнного стану або в бойовій обстановці.
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.09.2024 року №254 позивач вважається таким, що з 06 вересня 2024 року вибув до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса.
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.09.2024 року №273 позивач вважається таким, що 25 вересня 2024 року прибув та приступив до виконання службових обов`язків.
За період стаціонарного лікування з 10.09.2024 по 23.09.2024, тобто за 13 діб позивачу була виплачена додаткова винагорода з розрахунку 100000 грн. пропорційно дням лікування. Загальна сума, згідно довідки № 0989/10/4897 за вересень 2024 року становить 58666,67 грн.
Тобто, позивачу в повній мірі виплачено додаткову грошову винагороду передбачену ПКМУ №168 у вересні 2024 року. 
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.10.2024 року №296 позивач вважається таким, що з 19 жовтня 2024 року вибув у відпустку для лікування після поранення строком на 26 діб з 19 жовтня по 13 листопада 2024 року. 
У зв`язку з чим, за період перебування у відпустці після поранення у жовтні 2024 року з 19.10.2024 по 31.10.2024, тобто за 12 діб позивачу була виплачена додаткова винагорода з розрахунку 100 000 грн. пропорційно дням перебування у відпустці після тяжкого поранення.
Загальна сума, згідно довідки № 0989/10/4897 за вересень 2024 року становить 56 451,61 грн.
Тобто, позивачу в повній мірі виплачено додаткову грошову винагороду передбачену ПКМУ №168 у жовтні 2024 року.
Згідно довідки-розрахунку грошового забезпечення від 14.12.2024 № 0989/10/4897 позивач отримував додаткову винагороду передбачену ПКМУ №168 в таких розмірах: серпень 2024 року- 0,00 грн. (СЗЧ), вересень 2024 року- 58 666,67 грн., жовтень 2024 року – 56 451,61 грн.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у ЗСУ та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон № 2011-XII), дія якого в силу приписів п.1 ч.1 ст.3 Закону №2011-XII поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2  ст. 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз.1 та 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (надалі Порядок №260).
За приписами пункту 2 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до п.8 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Порядок виплати додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» врегульовано розділом ХХХIV Порядку №260.
Так, згідно з п.п.9, 10 розділу ХХХIV Порядку №260, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Згідно з п.11, п.12, п.13 розділу ХХХIV Порядку №260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого  наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Таким чином, додаткова винагорода за період відпустки за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я, виплачується за наказом командира військової частини, в якій проходить службу військовослужбовець на підставі довідки ВЛК, в якій має бути визначено ступінь важкості поранення.
При цьому, право на отримання додаткової винагороди за період перебування у відпустці за станом здоров`я мають лише ті військовослужбовці, які отримали тяжке поранення.
Як вбачається з матеріалів справи 05 липня позивач вибув у відпустку для лікування після поранення.
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.08.2024 року № 230, позивач з перебуваючи у відпустці для лікування після поранення ( з 05 липня по 16 серпня 2024 року) з 12 серпня був направлений на огляд військово-лікарською комісією до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса.
22.08.2024 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яким командир 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 доповів про несвоєчасне повернення НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 до розташування військової частини НОМЕР_1 , клопотав про призначення за даним фактом службового розслідування, а також про постановку солдата ОСОБА_1 на всі види забезпечення. 
22.08.2024 на ім`я командувача ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » надійшла доповідь командира військової частини НОМЕР_1 про несвоєчасне повернення із проходження військово-лікарської комісії військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2473 від 22.08.2024 призначено службове розслідування за фактом несвоєчасного повернення з військово-лікарської комісії солдата ОСОБА_1 . 
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.09.2024 року № 254 позивач вважається таким, що з 06 вересня 2024 року вибув до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса.
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.10.2024 року № 296 позивач вважається таким, що з 19 жовтня 2024 року вибув у відпустку для лікування після поранення строком на 26 діб з 19 жовтня по 13 листопада 2024 року. 
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.11.2024 року № 323, позивач з перебуваючи у відпустці для лікування ( з 19 жовтня по 13 листопада 2024 року) з 13 листопада був направлений на огляд військово-лікарською комісією до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, м. Одеса. 
03.09.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення солдатом ОСОБА_1 у зв`язку з несвоєчасним поверненням до місця тимчасового розташування НОМЕР_4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в район населеного пункту АДРЕСА_1 , після проходження військово лікарської комісії. 
Матеріалами справи підтверджено та доводами апеляційної скарги не спростовано, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про результати службового розслідування» встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України – самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, з відпустки або з лікувального закладу, вчинене в умовах дії воєнного стану або в бойовій обстановці.
Як встановлено судовим розглядом згідно до наказу військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування, зокрема, визначено начальнику фінансово-економічної служби – головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 врахувати факт несвоєчасного повернення з відпустки, яка надана  для лікування після поранення до військової частини солдатом ОСОБА_1 та з 17.08.2024 по 22.08.2024 не виплачувати йому грошове забезпечення; позбавити преміювання та додаткової винагороди за серпень 2024 року відповідно до п. 5 розділу ХVI Порядку № 260; та не виплачувати додаткову винагороду за серпень 2024 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022р.
Як вірно вказав суд першої інстанції матеріали справи не містять інформації щодо скасування вказаних наказів.
Відповідно до п.14 Розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Отже, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року - без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко