ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2492/25 Справа № 202/16108/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року в цивільній справі номер 202/16108/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба Олена Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба Олена Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а саме частина на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18.02.1994 року виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) №3/880-94 від 18.02.1994 року, яке зареєстровано Дніпропетровським МБТІ 18.02.1994 року в реєстровій книзі за №116-85, та частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.06.2018 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Черненко I.М. за реєстровим №2-245.
10 жовтня 2018 року між ним і відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. та зареєстрований у реєстрі за №2065.
У зв`язку з несплатою ОСОБА_2 ціни договору купівлі-продажу в листопаді 2020 року позивач звертався до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання повернути вищевказану квартиру (цивільна справа №202/7028/20).
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року, в задоволенні його позову про розірвання договору купівлі-продажу та повернення квартири було відмовлено.
У жовтні 2021 року позивач також звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу квартири та процентів за користування грошовими коштами (цивільна справа №202/6317/21).
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2023 року у справі №202/6317/21 стягнуто з  ОСОБА_2 на його користь недоплачену суму за договором купівлі-продажу в розмірі 459433,00 грн, три проценти річних за період з 17.10.2018 року по 12.07.2023 року в сумі 65289,83 грн, інфляційне збільшення за період з 17.10.2018 року по 12.07.2023 року в сумі 287848,60 грн, а разом 812571,43 грн, а також судовий збір у розмірі 8125,39 грн.
20 липня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.07.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за №863, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
На думку позивача цей договір укладений боржником ОСОБА_2 на шкоду йому як кредитору, оскільки вчинений після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошових коштів у загальному розмірі 820696,82 грн. Тому позивач вважає наявними підстави для визнання договору купівлі-продажу від 20.07.2023 недійсним як фраудаторного з метою повернення майна у власність ОСОБА_2 , що дозволить за рахунок цього майна реально виконати рішення суду про стягнення боргу в розмірі 820696,82 грн.
Позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1575667812101), укладений 20 липня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований у реєстрі за №863.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба Олена Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року по цивільній справі №202/16108/23 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути на його користь судові витрати.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням вимог матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції помилково аналізував оспорюваний правочин на предмет його фіктивності, оскільки позивач про це не зазначав, а також помилково пов`язав фраудаторність оспорюваного правочину із наявністю чи відсутністю обтяжень, чи заборон на підставі ухвали суду від 20.11.2020 року у Державному реєстрі речових прав, а так само як і з датою ухвалення постанови апеляційним судом про стягнення боргу.
Відповідачі не надали суду докази фактичної сплати ціни договору, зокрема на банківський рахунок, як того вимагає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, оскільки платежі на суму, яка перевищує 50000,00 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки.
Є помилковим висновок суду першої інстанції і щодо наявності у відповідача-боржника автомобіля та земельної ділянки, за рахунок яких позивач може отримати виконання. Цей висновок суду не ґрунтується на доказах і тому є лише припущенням, оскільки доказів вартості цих автомобіля та земельної ділянка відповідачка-боржник суду не надала, а тому вважати, що їх вистачить для погашення боргу, у суду не було жодних підстав.
Загальновідома інформація, зокрема з ЄДРСР та сайту «Судова влада» показує, що ОСОБА_2 має борг ще й перед іншою особою в розмірі 900000,00 грн, та ще й існує спір щодо поділу її майна, тобто і земельної ділянки, і автомобіля. За цих умов, позивач ще більше ризикує не отримати відшкодування, а держава - не отримати виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Від відповідачки ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Гелетій М.Т., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Позивачем не було надано до суду першої інстанції, ані копії виконавчого листа, ані документів на підтвердження відкриття виконавчого провадження станом на 20.07.2023 року (дата укладення договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ).
На момент вчинення нотаріальної дії з відчуження спірної квартири не існувало жодних законних підстав або обмежень, встановлених за даними державних реєстрів, що б унеможливлювали посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.07.2023 року, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження вказаної обставини свідчать матеріали нотаріальної справи, яка знаходиться на зберіганні у приватного нотаріуса.
За обставинами, встановленими судом першої інстанції: 
- станом на 20.07.2023 року (дата укладення договору купівлі-продажу) ОСОБА_1 не виступав як кредитор по відношенню до особи продавця – ОСОБА_2 ; також ОСОБА_3 не являється ані родичем, знайомою, пов`язаною чи афілійованою юридичною особою по відношенні до особи продавця ОСОБА_2 ;
- також ОСОБА_3 , як покупець, за договором купівлі-продажу сплатила продавцю грошові кошти у сумі 1934400,00 грн, що є ринковою ціною;
- у ОСОБА_2 після відчуження нею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором, зокрема: земельна ділянка, кадастровий номер 1221486200:02:051:0010, на якій побудовано двоповерховий будинок площею понад 300 метрів квадратних (орієнтовна вартість вказаного будинку на сайті OLX становить 12000000,00 грн), а також легковий автомобіль AUDI A4, 2012 року випуску, вартість аналогічного автомобіля на сайтах продажу становить 600000,00 грн.
За весь час судового розгляду, ані позивач, ані його представник, як й відповідачка ОСОБА_2 до суду не з`являлись та жодної заінтересованості в найкоротшому вирішенні спору не проявили, що, на думку відповідачки ОСОБА_3 та її представника, може свідчити про зговір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою заволодіння чужим майном, яке придбано на законних підставах та з дотриманням всіх норм чинного законодавства.
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно, або їх обтяжень, особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Гелетій М.Т. апеляційну скаргу не визнали, вважали її безпідставною, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба О.А, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 29, 30, 31, 32, том 2). Позивач ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 26, том 2).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.
Заслухавши суддю – доповідача, відповідачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 10 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (а.с. 15-18, том 1).
Відповідно до пункту 2.1 договору купівлі-продажу квартира купується покупцем за 599433,00 грн, з яких 140000 грн покупець сплатила продавцю до моменту підписання цього договору, а решту суми в розмірі 459433 грн ОСОБА_2 зобов`язалася сплатити до 16.10.2018 року.
У справі №202/7028/20 за заявою позивача 20 листопада 2020 року судом вжито заходи забезпечення позову: заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам відчужувати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1575667812101, до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили (а.с. 19-20, том 1).
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року у справі №202/7028/20, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення квартири відмовлено (а.с. 26-29, 30-35, том 1).
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2023 року в цивільній справі №202/6317/21 стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  недоплачену суму за договором купівлі-продажу в розмірі 459433,00 грн, три проценти річних за період з 17.10.2018 року по 12.07.2023 року в сумі 65289,83 грн, інфляційне збільшення за період з 17.10.2018 року по 12.07.2023 року в сумі 287848,60 грн, а разом 812571,43 грн, а також судовий збір у розмірі 8125,39 грн (а.с. 37-40, том 1).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року в цивільній справі №202/6317/21 рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2023 року скасовано через порушення норм процесуального права. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу, процентів за користування чужими грошовими коштами задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 недоплачену суму за договором купівлі-продажу – 459433,00 грн, 3% річних за період з 17.10.2018 року по 12.07.2023 року – 65289,83 грн та інфляційне збільшення за цей же період в сумі 287848,60 грн, а разом – 812571,43 грн та судовий збір у розмірі 8125,39 грн (а.с. 203-207, том 1).
На підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 07.11.2023 року в цивільній справі №202/6317/21 Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська 29.11.2023 року був виданий виконавчий лист (а.с. 130-131, том 1).
05 грудня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом В.О. було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 812571,43 грн та судового збору у розмірі 8125,39 грн (а.с. 135-136, том 1).
Того ж дня приватним виконавцем були винесені постанова про арешт коштів та постанова про арешт майна боржника ОСОБА_2 (номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав 52817383) (а.с. 144-145, 147-148, том 1).
Також приватним виконавцем було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заборону відчуження всього рухомого майна ОСОБА_2 (№31020544 від 05.12.2023 року) (а.с. 149, том 1).
Згідно з відповіддю МВС України на запит приватного виконавця за боржником ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль «AUDI A4», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 151, том 1).
Постановою приватного виконавця від 06.12.2023 року оголошено розшук майна боржника - автомобіля «AUDI A4», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 153-154).
За боржником ОСОБА_2 19.09.2020 року зареєстрована на праві приватної власності земельна ділянка, кадастровий номер 1221486200:02:051:0010, площею 0.1052 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), на яку накладено арешт (а.с. 157-159, том 1).
20 липня 2023 року між ОСОБА_2 , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 07.07.2023 року, діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за №863 (а.с. 180-180зв, том 1).
Згідно з пунктом 3 цього договору оціночна вартість об`єкта нерухомого майна складає 1735619,55 грн. 
Згідно з пунктом 4 цього договору продаж квартири здійснено за 1934400,00 грн, які продавець одержав повністю від покупця до підписання цього договору.
Відповідно до пункту 6 договору продавець, зокрема, стверджує, що на момент укладення цього договору вказане нерухоме майно не перебуває під арештом чи забороною, треті особи не мають прав на це нерухоме майно.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.
З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. 
Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.
Фраудаторний правочин - це правочин, укладений боржником з метою уникнення виконання зобов`язань перед кредиторами, шляхом відчуження майна на користь третіх осіб, що зменшує можливість кредитора задовольнити свої вимоги. Іншими словами, це правочин, який шкодить інтересам кредитора, і його можуть визнати недійсним. 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 10 жовтня 2018 року між  ОСОБА_1 і  ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . 
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року у справі №202/7028/20, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення квартири відмовлено.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2023 року в цивільній справі №202/6317/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 недоплачену суму за договором купівлі-продажу в розмірі 459433,00 грн, три проценти річних за період з 17.10.2018 року по 12.07.2023 року в сумі 65289,83 грн, інфляційне збільшення за період з 17.10.2018 року по 12.07.2023 року в сумі 287848,60 грн, а разом 812571,43 грн, а також судовий збір у розмірі 8125,39 грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року в цивільній справі №202/6317/21 рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2023 року скасовано через порушення норм процесуального права. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу, процентів за користування чужими грошовими коштами задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 недоплачену суму за договором купівлі-продажу – 459433,00 грн, 3% річних за період з 17.10.2018 року по 12.07.2023 року – 65289,83 грн та інфляційне збільшення за цей же період в сумі 287848,60 грн, а разом – 812571,43 грн та судовий збір у розмірі 8125,39 грн.
05 грудня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом В.О. було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 812571,43 грн та судового збору у розмірі 8125,39 грн.
05 грудня 2023 року приватним виконавцем були винесені постанова про арешт коштів та постанова про арешт майна боржника ОСОБА_2 (номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав 52817383), зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заборону відчуження всього рухомого майна ОСОБА_2 (№31020544 від 05.12.2023 року).
Згідно з відповіддю МВС України на запит приватного виконавця за боржником ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль «AUDI A4», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .
За боржником ОСОБА_2 19.09.2020 року зареєстрована на праві приватної власності земельна ділянка, кадастровий номер 1221486200:02:051:0010, площею 0.1052 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), на яку накладено арешт.
20 липня 2023 року між ОСОБА_2 , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 07.07.2023 року, діяв ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за №863.
На момент укладення цього оспорюваного договору купівлі-продажу жодних обтяжень чи заборон у Державному реєстрі речових прав не було зареєстровано.
Окрім того, під час укладення спірного договору будь-яких підстав вважати, що продавець діє недобросовісно, у покупця не було, оскільки вона не була обізнана про наявність спору між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та його обставини, обтяження щодо нерухомого майна, яке було предметом договору, у відповідному державному реєстрі були відсутні. Отже, відсутні підстави вважати, що під час укладення оспорюваного договору 20.07.2023 року дії сторін були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, а з метою уникнення від виконання грошового зобов`язання ОСОБА_2 , тобто, що остання діяла очевидно недобросовісно та зловживала своїми правами на шкоду кредитора.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що з матеріалів виконавчого провадження з виконання судового рішення в цивільній справі №202/6317/21 вбачається, що відчуження ОСОБА_2 нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , не призвело до неплатоспроможності боржника та неможливості примусового виконання судового рішення про стягнення з неї боргу, оскільки відповідачка ОСОБА_2 на праві власності має автомобіль «AUDI A4», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер 1221486200:02:051:0010, площею 0.1052 га, призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), на якій знаходиться житловий будинок, що підтверджується актом приватного виконавця від 21.03.2024 року.
За таких обставин, виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки позивачем не доведено, що такий правочин був учинений на шкоду позивачу як кредитору, а відповідачка ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем спірної квартири.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Нових будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог суду не надано.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 липня 2025 року.
Судді: